מה יכול להיות משותף לתמנון ולנו?
אחרי הכל, אין להם ריאות, עמוד שידרה, או אפילו שם ברבים עליו אנחנו יכולים להסכים.
אבל יש להם את היכולת לפתור פאזלים,
ללמוד דרך אבחנה,
ואפילו שימוש בכלים,
ממש כמו חיות אחרות שאנחנו מכירים.
ומה שעושה את התבונה של התמנונים לכל כך מדהימה
היא שהיא מגיעה ממבנה ביולוגי
שונה לגמרי משלנו.
200 המינים בערך של תמנונים
הם רכיכות ששייכים לזן הצפלופודים,
יוונית לראש-רגליים.
הראשים האלו מכילים מוחות גדולים באופן מרשים,
עם יחס מוח לגוף דומה לזה של חיות תבוניות,
ומערכת עצבים מורכבת עם בערך אותה כמות של ניורונים כמו של כלב.
אבל במקום להיות מרוכזים במוח,
500 מליון הניורונים האלו מפוזרים ברשת של גנגליה מחוברות
שמאורגנות לשלושת המבנים הבסיסיים האלו.
המוח המרכזי מכיל רק בערך 10% מהניורונים,
בעוד שתי האונות האופטיות מכילות בערך 30%.
שאר ה 60% הנוספים נמצאים בזרועות,
שעבור אנשים היה כאילו לידיים שלנו היה מוח משלהן.
שם הדברים נעשים יותר מעניינים.
לבעלי חוליות כמונו יש שלד קשיח כדי לתמוך בגוף שלנו,
עם מפרקים שמאפשרים לנו לנוע.
אבל לא כל הסוגים של תנועה אפשריים.
אתם לא יכולים לכופף את הברך אחורה,
או לכופף את הזרוע באמצע, לדוגמה.
לצפלופודים, מצד שני, אין עצמות בכלל,
מה שמאפשר להם לכופף את הזרועות שלהם בכל נקודה ולכל כיוון.
אז לעצב את הזרועות שלהם
לתוך כל אחד מאין ספור צורות אפשריות
זה לא משהו שאנחנו רגילים אליו.
חשבו על מטלה פשוטה, כמו תפיסת ואכילת תפוח.
המוח האנושי מכיל מפה ניורולוגית של הגוף שלנו.
כשאתם רואים את התפוח,
המרכז המוטורי של המוח שלכם מפעיל את השרירים המתאימים,
מה שמאפשר לכם להושיט את היד שלכם,
לתפוש אותו עם היד,
לכופף את מפרק המרפק,
ולהביא אותו לפה שלכם.
לתמנון, התהליך די שונה.
במקום מפת גוף,
למוח הצפלופוד יש ספריית התנהגות.
אז כשהתמנון רואה אוכל,
המוח שלו לא מפעיל חלק גוף ספציפי,
אלא במקום תגובה התנהגותית לתפוש.
כשהאות נע דרך הרשת,
ניורוני הזרוע קולטים את ההודעה
וקופצים לפעולה כדי לפקד על התנועה.
ברגע שהזרוע נוגעת באוכל,
גל הפעלת שריר נע כל הדרך דרך הזרוע לבסיסה,
בעוד הזרוע שולחת חזרה גל נוסף מהבסיס לקצה.
האותות נפגשים באמצע הדרך בין האוכל והבסיס הזרוע,
מה שמאפשר לה לדעת להתכופף בנקודה זו.
המשמעות של כל זה היא שכל שמונה הזרועות של התמנון
יכולות בעיקרון לחשוב בעצמן.
זה נותן לו גמישות מדהימה ויצירתיות
כשהוא עומד מול מצב או בעיה חדשה,
בין אם זה לפתוח בקבוק כדי להגיע למזון,
לברוח דרך מבוך,
לנוע בסביבות חדשות,
לשנות את מרקם וצבע העור כדי להתמזג בסביבה,
או אפילו לחקות יצורים אחרים כדי להפחיד אוייבים.
צפלופודים אולי פיתחו מוחות מורכבים
הרבה לפני הקרובים בעלי החוליות שלנו.
ובינת התמנונים היא לא רק יעילה לתמנונים.
מערכת העצבים השונה רדיקלית שלהם והזרועות החושבות בעצמן
נתנו השראה למחקרים חדשים
בפיתוח רובוטים גמישים שעשויים מחומרים רכים.
ולחקור איך התבונה יכולה להופיע במקביל למסלול אבולוציוני נפרד
יכול לעזור לנו להבין יותר בנוגע לתבונה ותודעה באופן כללי.
מי יודע איזה סוגים אחרים של חיים תבוניים אפשריים,
או איך הם מעבדים את העולם סביבם.