[אזהרה: הרצאה זו כוללת לשון בוטה]
זאת השקופית הראשונה והאחרונה
שראו כל אחד ואחת מ-6.400 הסטודנטים שלי ב-15 השנים האחרונות.
אני לא מאמין שאפשר לבנות ארגון של מיליארדי דולרים
אלא אם ברור לך איזה אינסטינקט או איבר אתה מגרה.
המין שלנו זקוק ליישות-על.
היתרון התחרותי שלנו כמין הוא המוח שלנו.
המוח שלנו חזק דיו לשאול שאלות קשות אלה,
אך למרבה הצער, אין לו די כוח עיבוד כדי לענות עליהן,
וזה יוצר צורך ביישות-על
שאליה נוכל להתפלל ולבקש תשובות.
מהי תפילה?
שיגור שאלה אל היקום
בתקווה לאיזו התערבות שמיימית--
--אנו לא צריכים להבין מה קורה--
מצד איזו ישות-על יודעת-כל ורואה-כל
שתאשר לנו שזו אכן התשובה הנכונה.
"האם הילד שלי יהיה בסדר?"
יש לכם דברים בכוכב הלכת שלכם,
יש לכם עבודה בכוכב הלכת שלכם,
יש לכם חברים בכוכב הלכת שלכם.
אם יש לכם ילדים,
ברור לכם שאם משהו ישתבש עם הילדים שלכם,
הכל יימס
ביקום שלכם, מול השמש שהיא ילדיכם.
"האם הילד שלי יהיה בסדר?"
"דלקת גרון, תסמינים וטיפול" בתיבת החיפוש של "גוגל".
אחת מכל שש שאלות שמופנות ל"גוגל" מעולם לא נשאלה קודם לכן
בדברי ימי האנושות.
איזה כומר, מורה, רבי, מלומד, מנטור, בוס זוכה לאמון כזה,
שאחת מכל שש שאלות שמופנות אליו
מעולם לא נשאלה לפני כן?
"גוגל" היא האל יציר-האדם המודרני שלנו.
דמיינו את פרצופכם ושמכם מעל כל מה שרושמים בתיבת החיפוש,
ותבינו שאתם סומכים על "גוגל" יותר מכל ישות אחרת
בהיסטוריה שלכם.
(צחוק)
בואו נמשיך במורד הטורסו.
(צחוק)
דבר נפלא נוסף בקשר למין שלנו:
הוא לא רק זקוק לאהבה אלא גם צריך לאהוב אחרים.
ילדים שזכו לתזונה לקויה אבל לאהבה רבה
השיגו תוצאות טובות יותר מילדים עם תזונה טובה ומעט אהבה.
אבל הסימן הכי טוב לכך שאולי תצליחו
להימנות על הנתון הדמוגרפי בעל הצמיחה הכי מהירה בעולם--
בני המאה ומעלה, האנשים שחיים עד גיל תלת-ספרתי--
יש שלושה סימנים כאלה,
בסדר הפוך: הגנטיקה שלכם-- לא חשובה כפי שהייתם רוצים להאמין,
כדי שתוכלו לתת לגוף שלכם חרא של יחס
ולחשוב, "דוד יוסף חי עד גיל 95,
"זה לא תלוי בי."
זה פחות חשוב מכפי שנדמה לכם.
מס' 2 הוא סגנון החיים.
אל תעשנו, אל תשמינו מדי ובצעו בדיקות מקדימות--
כך תיפטרו משני שליש מחלות סרטן ולב מוקדמות.
והמציין או הסימן מס' 1 לכך שתגיעו לגיל תלת-ספרתי:
כמה אנשים אתם אוהבים?
הדאגה לאחרים היא מצלמת האבטחה--
מצלמת האבטחה ברזולוציה נמוכה שבמוחנו--
שמחליטה אם אתם מוסיפים ערך או לא.
"פייסבוק" מתחברת לצורך האינסטינקטיבי שלנו לא רק להיאהב,
אלא גם לאהוב אחרים,
בעיקר באמצעות תמונות שמעוררות הזדהות
ומדרבנות ומחזקות את מערכות היחסים שלנו.
הבה נמשיך במסענו במוקד הטורסו.
"אמזון" היא המעיים הצרכניים שלנו.
היצר של "יותר" צרוב בנו.
העונש על "מעט מדי" הוא רעב ותת-תזונה.
פיתחו את המזונונים והארונות.
יש לכם פי 10 או 100 ממה שאתם צריכים.
מדוע?
כי העונש על "מעט מדי" גדול בהרבה
מהעונש על "יותר מדי".
ולכן אסטרטגיה של "יותר תמורת פחות" אף פעם לא מתיישנת.
זו האסטרטגיה של סין,
זאת האסטרטגיה של "וולמארט",
וכעת זאת האסטרטגיה של החברה הכי מצליחה בעולם,
"אמזון".
אתם מקבלים יותר תמורת פחות ישר למעיים,
מעכלים ושולחים את זה למערכת השלד-שריר הצרכנית שלכם.
נמשיך הלאה:
מעת שידוע לנו שנשרוד, שזה היצר הבסיסי,
אנו עוברים ליצר השני בעוצמתו:
להפיץ ולברור את הזרעים הכי חזקים, חכמים ומהירים
לארבע רוחות העולם,
או לבחור בזרעים הטובים ביותר.
זה איננו שעון.
לא מתחתי אותו כבר חמש שנים.
זהו נסיוני הנואל לומר לאנשים,
"אם תזדווגו איתי, הסבירות שילדיכם ישרדו רבה יותר
"מאשר אם תזדווגו עם מישהו שעונד שעון 'סווטש'".
(צחוק)
המפתח לעסקים הוא להתחבר לאיברים הבלתי-רציונליים.
"בלתי-רציונלי" הוא המונח בבתי הספר לעסקים של הארוורד וניו-יורק
לרווחים שמנים וערך עבור בעלי המניות.
"ממרח עתיר-קלוריות עבור ילדיכם."
לא?
אתם מתים על האמא הבררנית שלכם.
למה אמא הבררנית בוחרת במוצר הזה: את אוהבת את ילדייך יותר.
האלגוריתם הכי חזק של בעלי המניות מאז מלחמת העולם ה-2
ועד ביאת "גוגל"
הוא לקחת מוצר ממוצע ולפנות אל ליבות האנשים.
את אם טובה יותר, אדם טוב יותר, פטריוטית יותר
אם תקני את הסבון הממוצע הזה במקום הסבון הממוצע ההוא.
האלגוריתם מס' 1 מבחינת בעלי המניות איננו טכנולוגי.
הביטו ברשימת "פורבס 400".
הוציאו ממנה את היורשים העשירים, הוציאו את ההון.
המשאב מס' 1 ליצירת עושר:
לפנות לאיברי הרבייה.
משפחת לאודר, האיש הכי עשיר באירופה, לואי ויטון.
מספרי 2 ו-3: אייץ'-אנד-אם ואינדיטקס.
לטובת בעלי המניות, כדאי שתתמקדו באיברים הכי לא-רציונליים.
עקב כך, ארבע חברות אלה-- "אפל", "אמזון", "פייסבוק" ו"גוגל"--
פירקו לחלקים את זהותנו.
אלוהים, אהבה, צריכה, מין.
הפרופורציות בגישתכם לדברים האלה מגדירות מי אתם,
והחברות האלה הרכיבו מחדש את זהותנו בצורת ארגונים רווחיים.
בסוף המיתון הגדול,
שווי השוק של חברות אלה
היה כמו התל"ג של ניגריה.
כיום הוא שווה-ערך לתל"ג של הודו
ועבר בהרבה את זה של רוסיה וקנדה בשנים 2013 ו-2014.
יש רק חמש אומות
עם תל"ג גבוה מסיכום הון השוק
של ארבע חברות אלה.
אבל משהו קורה.
רק לפני שנה השיח היה, "איזה מנכ"ל מזכיר יותר את ישו?"
מי רץ לנשיאות?
אבל עכשיו המדוכאים הרימו ראש.
כל מה שהן עושות מפריע לנו.
מפריע לנו שהן מתחמקות ממס.
"וולמארט", מאז המיתון הגדול, שילמה 64 מיליארד דולר
במס הכנסה תאגידי;
"אמזון" שילמה 1.4.
איך נשלם לכבאים, לחיילים ולעובדים הסוציאליים שלנו
אם החברות הכי מצליחות בעולם אינן משלמות את חלקן ההוגן?
התשובה קלה:
החברות הפחות מצליחות נאלצות לשלם
יותר מחלקן ההוגן.
אלקסה, זה טוב?
וזה למרות העובדה--
(צחוק)
זה, למרות העובדה
ש"אמזון" הוסיפה את כל שווי השוק של "וולמארט"
לשווי השוק שלה ב-19 החודשים האחרונים.
אשמת מי זה? זו אשמתנו.
אנו בוחרים אנשי פיקוח חסרי עמוד-שדרה
שלא מסוגלים לרדוף את החברות האלה.
"פייסבוק" משקרת לגורמי פיקוח באיחוד האירופי,
ואומרת, "בלתי-אפשרי מבחינתנו לחשוף את הנתונים
"שקשורים בפלטפורמת הליבה שלנו ובכוונתנו לרכוש את 'ווטסאפ'.
"אשרו את המיזוג!"
הם אישרו את המיזוג ואז, הפלא ופלא! הנתונים התגלו.
והאיחוד האירופי אמר, "אני מרגיש ששיקרו לי.
"אנו קונסים אתכם ב-120 מיליון דולר,"
בערך 0.6% ממחיר הרכישה, 19 מיליארד דולר.
אם מארק צוקרברג היה יכול להוציא פוליסת ביטוח
על כך שמחיר הרכישה יסתכם ב-0.6 אחוז,
האם לא היה עושה זאת?
התנהגות בלתי-תחרותית!
קנס של שניים וחצי מיליארד דולר,
שלושה מיליארד מתזרים המזומנים,
3% מגליון המאזן של "גוגל".
אנו אומרים לחברות האלה, "הכי חכם מצידכם לעשות,
"הכי נכון מבחינת בעלי המניות,
"הוא לשקר ולרמות."
זה כאילו שאנו נותנים קנס של 25 סנט
על חניה שעולה 100 דולר לשעה.
הכי חכם זה לשקר.
הרס מקומות עבודה:
ל"אמזון" נחוץ אדם אחד על כל שני אנשים ב"מייסיס".
אם העסקים שלהם יצמחו השנה ב-20 מיליארד דולר, וזה יקרה,
נאבד 53,000 קופאים ופקידים.
אין בזה כל חדש; זה קרה בכל הכלכלה שלנו,
אבל מעולם לא ראינו חברות שכל-כך טובות בזה.
זה איצטדיון שלם של ה"יאנקיז" מלא בעובדים.
בתקשורת, המצב אפילו גרוע יותר.
אם "פייסבוק" ו"גוגל" יצמחו השנה מבחינה עסקית ב-22 מיליארד דולר,
וזה יקרה,
נאבד כ-150,000 מנהלי קריאייטיב, מתכננים ורעיונאים,
או: שניים וחצי איצטדיונים של ה"יאנקיז"
ונאמר להם, "אתם מובטלים באדיבות 'אמזון'."
היום אנו מקבלים את רוב החדשות מתזרימי המדיה החברתית,
ורוב החדשות שמגיעות בתזרימי המדיה החברתית הן...
חדשות מזויפות.
(צחוק)
אסור לי לנקוט עמדה פוליטית או לקלל,
או לדבר בכיתה על דת,
אז בהחלט אסור לי לומר,
"צוקרברג נהיה הכלבה של פוטין."
בהחלט אסור לי לומר את זה.
(צחוק)
ההגנה שלהם:
"'פייסבוק' אינה חברת מדיה אלא חברת טכנולוגיה."
אתם יוצרים תוכן מקורי,
אתם משלמים לנבחרות ספורט תמורת תוכן מקורי,
אתם מפרסמים נגד זה-- בום! אתם חברת מדיה.
רק בימים האחרונים
שריל סנדברג חזרה על השקר הזה, ש"אנחנו לא חברת מדיה."
"פייסבוק" אימצה בגלוי את יתרונות הסלבריטאות
ואת ההשפעה של חברת מדיה
אבל היא כנראה אלרגית לאחריותה
של חברת מדיה.
חישבו על "מקדונלד'ס".
נניח שנגלה ש-80% מהבשר שלהם מזויף,
ושהוא מדביק אותנו בדלקת המוח,
ושההחלטות שאנו מקבלים איומות,
ואנו אומרים, "מקדונלד'ס, אנו מעוצבנים!
והם אומרים, "רגע, רגע--
"אנחנו לא מסעדת מזון מהיר,
"אנחנו פלטפורמת מזון מהיר."
(צחוק)
החברות האלה והמנכ"לים שלהם מתעטפים
בקשת צבעי ניאון של ורוד וכחול
כדי ליצור אחיזת עיניים יומיומית ביחס להתנהגותם,
שהיא בעצם משהו שהשריצו דארת' ויידר ואיין ראנד.
מדוע? כי אנו, כשוחרי קדמה, נראים נחמדים אבל חלשים.
אילו שריל סנדברג כתבה ספר על הזכות לשאת נשק
או על התנועה בעד ההפלות,
האם היו מטיסים את שריל לקאן?
לא.
ואינני מפקפק בערכיהם המתקדמים,
אבל זה מעלה את ערך המניות,
כי אנו, כשוחרי קדמה, נראים חלשים.
הם כאלה נחמדים-- זוכרים את "מיקרוסופט"?
הם לא נראו עד כדי כך נחמדים,
וגורמי הפיקוח התערבו מוקדם בהרבה מאשר אלה של היום,
שלעולם לא יפריעו לאנשים הנורא-נחמדים האלה.
הערב אעלה למטוס,
ובחור בשם רוי ממינהל אבטחת התעבורה יתעלל בי.
אם איחשד בנהיגה בשכרות בדרכי הביתה,
יכולים לקחת ממני דם.
אבל רגע! אל תתחברו לאייפון שלי--
הוא קדוש!
זהו הצלב החדש שלנו.
זה לא היה צריך להיות אייפון X
אלא אייפון צלב.
יש לנו דת חדשה: "אפל".
ישו הנוצרי שלנו הוא סטיב ג'ובס,
ואנו החלטנו שהוא קדוש יותר מאיתנו, מביתנו
או מהמחשב שלנו.
יצאנו לגמרי משליטה
עם ההאלהה הגורפת של החדשנות והנעורים.
כבר איננו מעלים זבח לאופי או לאדיבות,
אלא לחדשנות ולאנשים שיוצרים ערך עבור בעלי המניות.
"אמזון" התחזקה כל-כך בשוק,
שהיא יכולה לבצע על מוחנו להטוטים של אביר ג'דיי.
היא מסוגלת להזיק לתעשיות במבט בלבד.
"נייק" הודיעה שהיא מפיצה סחורה ב"אמזון", המניות שלה עולות,
המניות של כל יתר יצרניות הנעליים יורדות.
כשהמניות של "אמזון" עולות, המניות של כל שאר הקמעונאיות יורדות,
כי ההנחה היא שמה שטוב ל"אמזון" רע לכל האחרים.
הם הורידו ב-33% את מחיר הסלמון כשקנו את "הול פודס".
ממועד ההכרזה על רכישת "הול פודס",
ועד לסגירת העסקה,
"קרוגר", המרכולים ההוגנים הכי גדולים באמריקה,
איבדו שליש מערכם,
כי "אמזון" רכשה רשת מרכולים שגודלה 1/11 מ"קרוגר".
היה לי מזל גדול.
אני חזיתי את רכישת "הול פודס" בידי "אמזון"
שבוע לפני שזה קרה.
ועל זה גאוותי: אמרתי זאת בפומבי במדיה.
זאת היתה הרכישה הכי גדולה בהיסטוריה שלהם,
עד אז הם לא ביצעו רכישה ביותר ממיליארד, ושאלו אותי,
"איך ידעת?"
אז אגלה סוד לקהל המרשים מאד שנוכח כאן.
איך ידעתי על זה?
אספר לכם איך ידעתי.
אני נובח על "אלקסה" כל היום
ומנסה להבין מה קורה.
(סקוט גאלוויי) "אלקסה", קני חלב מלא.
(אלקסה) לא מצאתי איפה יש חלב מלא,
אז הוספתי חלב מלא לרשימת הקניות שלך.
ס"ג: אחר-כך ביקשתי...
(ס"ג) "אלקסה", קני מזונות אורגניים.
(אלקסה) תוצאת החיפוש הראשונה ל"מזונות אורגניים"
היא מחית שזיפים אורגנית לתינוקות. ובננה. ודלעת.
אריזה של 12 יחידות בנות 100 כ"א.
בסך הכל 15 דולר.
האם אתה מעוניין לקנות זאת?
ס"ג: ואז, כפי שקורה לי הרבה בגילי, התבלבלתי.
(ס"ג) "אלקסה", קני מזונות מלאים (הול פודס).
(אלקסה) קניתי את כל המניות המעולות של חברת "הול פודס"
ב-42 דולר למניה.
חייבתי את כרטיס האשראי שלך ב-13.7 מיליארד דולר.
(צחוק)
ס"ג: חשבתי שזה יהיה יותר מצחיק.
(צחוק)
האנשנו את החברות האלה,
וממש כמו כשאתם מתעצבנים על כל דבר קטן שמישהו עושה
בחיים ובמערכת היחסים שלכם,
עליכם לשאול את עצמכם,
"מה קורה כאן? למה אנו כ"כ מאוכזבים מהטכנולוגיה?"
אני מאמין שזה בגלל שהיחס של 1% שהוקדשו לרדיפה
אחר ערך לבעלי המניות
ו-99% - לשיפור מצב האנושות
שהטכנולוגיה שימשה להם בעבר
היחס הזה התהפך,
וכעת אנו לגמרי ממוקדים בערך המניות במקום בטובת האנושות.
100,000 בני-אדם חברו יחד ב"פרויקט מנהטן"
והצילו את העולם, פשוטו כמשמעו. הטכנולוגיה הצילה את העולם.
אימי היתה יהודיה בת ארבע שחיה בלונדון בתחילת המלחמה.
אילולא ניצחנו במירוץ לפיצול האטום,
האם היתה נשארת בחיים?
לא סביר.
25 שנה לאחר מכן,
ההישג שניתן לתארו כמרשים ביותר בדברי ימי האדם:
אדם על הירח.
430,000 קנדים, בריטים, צרפתים ואמריקנים חברו יחד,
שוב, עם טכנולוגיה בסיסית ביותר,
והביאו אדם אל הירח.
עכשיו יש לנו 700,000 מהכי טובים ומבריקים,
הכי טובים ומבריקים מארבע כנפות תבל.
הם משחקים בלייזרים כמו ברוגטקות,
כמו ברובי מים.
לרשותם עומד התל"ג של הודו.
ואחרי שחקרתי חברות אלה במשך 10 שנים,
ברורה לי השליחות שלהן.
לארגן את הידע העולמי? לקשר בינינו?
להגביר את הכבוד ההדדי בינינו?
לא.
אני יודע מדוע הן חברו יחד--
אני יודע שהמצבור הגדול ביותר של הון אינטלקטואלי ויצירתיות,
השליחות העיקרית שלהם היא:
למכור עוד מכונית מזוינת.
שמי סקוט גאלוויי, אני מלמד באוניברסיטת ניו-יורק, ותודה על זמנכם.
(מחיאות כפיים)
כריס אנדרסון: זה לא היה בתכנון,
אבל העלית אצלי כמה שאלות, סקוט.
(צחוק)
זאת היתה התלהמות מרהיבה.
ס"ג: כאן זה כמו אצל לטרמן,
כשאתה מצליח והוא מזמין אותך לשבת על הספה שלו?
כ"א: לא, לא. אתה נגעת בלב השיח הנוכחי.
כולם מודעים לכך שאחרי שנים של סגידה לעמק הסיליקון,
המדוכאים מרימים לפתע ראש
ובהיקף עצום שכזה.
יש כאן אנשים שיחשבו שאתה סתם מקשה עליהם,
שאתה בועט בילדים שכבר בעטו בהם המון.
אין בך שום אהדה אליהם?
ס"ג: ממש לא.
הבט, זו הבעיה:
זו לא אשמתם אלא אשמתנו.
הם חברות של רווחיות.
הם לא מוטרדים ממצב הנשמה שלנו.
הם לא ידאגו לנו כשנזדקן.
יצרנו חברה שמחשיבה מעל לכל את ערך המניות,
והם עושים את מה שהם אמורים לעשות.
אבל עלינו לבחור אנשים,
ועלינו לאלץ את עצמנו לאלץ אותם
להיות כפופים לאותה הביקורת
ששאר העסקים חשופים לה. נקודה.
כ"א: יש נראטיב נוסף,
שאומרים שהוא תואם לעובדות באותה מידה,
והוא, שיש כוונות טובות בחלק גדול מהמנהיגות--
לא אומר שאצל כולם, כמובן--
אצל רבים מהעובדים.
כולנו מכירים אנשים שעובדים בחברות האלה,
והם עדיין משכנעים מאד באומרם ששליחותם היא--
כלומר, הנראטיב החלופי הוא
שהיו כאן תוצאות לא-מכוונות,
שהטכנולוגיות שאנו מתירים מעליהן את הרסן,
האלגוריתמים... זה שניסינו להתאים אישית את האינטרנט, למשל,
גרמו א', לתוצאות משונות כמו בועות פילטר,
שלא צפינו,
ו-ב', הפכו עצמן פגיעות לדברים מוזרים כמו--
לא יודע, פצחנים רוסיים שפותחים חשבונות
ועושים דברים שלא צפינו.
לא ייתכן שצריך להתחשב גם בתוצאות הלא-מכוונות?
ס"ג: אני לא חושב--
אני די בטוח, מבחינה סטטיסטית,
שהם אינם אנשים טובים יותר או פחות מבכל ארגון אחר
שיש בו 100,000 אנשים או יותר.
אני לא חושב שהם אנשים רעים. למען האמת, הייתי אומר
שיש הרבה מנהיגות אזרחית והגונה.
אבל הנה העניין:
כשאתה שולט ב-90% משוק החיפוש,
שכיום הוא גדול יותר מכל שוק הפרסום של כל מדינה,
ואתה מתוגמל בעיקר על זה ומנסה לפתח בטחון כלכלי
עבורך ועבור משפחות עובדיך,
במטרה להגדיל את נתח השוק הזה,
אינך יכול אלא למנף את כל הכוח שברשותך.
וזו העילה לפיקוח,
וזה תמיד היה הבסיס לאמיתה ההיסטורית,
"כוח משחית".
הם אינם רעים.
אנו פשוט איפשרנו להם לצאת משליטה.
כ"א: אז אולי כל הטיעון מוגזם?
אני יודע שלפחות קצת--
לארי פייג', למשל, ג'ף בזוס--
אני לא מאמין שהם מתעוררים בבוקר וחושבים,
"אני מוכרח למכור מכונית מזוינת."
לא נראה לי שהם חושבים ככה.
אני חושב שהם מנסים לבנות משהו מגניב, ואולי,
כשהם חושבים על זה,
הם נבהלים מכמה מהדברים שקרו, ממש כמונו.
אז האם אפשר לנסח זאת אחרת,
לומר למשל שכאשר המודל שלך הוא פרסום,
אלה הסכנות שעליך להתמודד איתן יותר במפורש?
ס"ג: לדעתי קשה מאד להקים ארגון, כפי שאנו עושים,
שיעדיף את ערך המניות מעל לכל,
אלה אינם מלכ"רים.
אנשים הולכים לעבוד שם כדי ליצור בטחון כלכלי
עבורם ועבור משפחותיהם, ולרוב - לפני הכל.
וכשאתה מגיע לשלב שבו אתה שולט בכוח כלכלי כה גדול,
אתה משתמש בכל כלי הנשק שעומדים לרשותך.
אני לא חושב שהם רעים.
אבל אני חושב שתפקיד הממשלה ותפקידנו, כצרכנים,
וכמי שבוחרים את נבחרינו
לוודא שיהיה כאן איזה איזון.
אבל אנו נתנו להם את אם כל אישורי המעבר
בגלל שהם כל-כך נפלאים בעינינו.
כ"א: סקוט, לשון צחה והגשה מרהיבה.
מארק צוקרברג, ג'ף בזוס, לארי פייג', טים קוק, אם אתם צופים,
אתם מוזמנים לבוא ולהציג את טיעוני הנגד שלכם.
סקוט, תודה רבה לך.
ס"ג: תודה רבה.
(מחיאות כפיים)