Дякую.
Мені надзвичайно приємно тут бути.
Мій останній виступ на TED
відбувся, здається, сім років тому.
Я говорив про соус для спагеті.
Напевно, те відео переглядає дуже багато людей,
тому що з часу виступу до мене постійно підходять
і питають про соус для спагеті.
Спочатку це, звісно, чудово,
(Сміх)
але коли це триває
понад сім років...
Тому я подумав, що було б добре
спробувати нарешті покінчити з цим соусом.
(Сміх)
Тема ранкової сесії: "Речі, які ми створюємо".
Тому я вирішив розповісти історію
про людину,
яка зробила один із найдорожчих об'єктів
своєї епохи.
Ім'я цієї людини - Карл Норден.
Карл Норден народився у 1880 році.
Він був швейцарцем.
А швейцарців, як відомо, можна розділити
на дві загальні категорії:
тих, що виготовляють маленькі, вишукані
й дорогі речі,
і тих, що управляють грошима
людей, котрі купують ці маленькі, вишукані
й дорогі речі.
Карл Норден стовідсотково належав до першої категорії.
Він - інженер.
Навчається в Політехнічному університеті в Цюриху.
Один із його однокурсників - юнак на ім'я Ленін,
який згодом
знищуватиме маленькі, дорогі й вишукані речі.
Карл - інженер-швейцарець
у найповнішому сенсі цього слова:
він носить костюм-трійку;
у нього малесенькі, однак дуже пишні вусики;
він владний,
самозакоханий,
амбітний,
з величезним его;
він працює по 16 годин щодня,
дуже серйозно ставиться до змінного струму;
засмагу він вважає ознакою моральної слабкості;
п'є каву літрами;
і найкраще йому працюється
на материній кухні в Цюриху, де він сидить годинами
в повній тиші
з однією лише логарифмічною лінійкою в руках.
У будь-якому разі,
Карл Норден емігрує до Сполучених Штатів
перед самісіньким початком Першої світової війни
і відкриває магазин на Лафаєт-стріт,
у центрі Мангеттена.
І тоді він стає одержимий ідеєю
скидання бомб із літаків.
А тепер уявіть собі, що це відбувається
в епоху, коли ще немає навігаторів та радарів.
Це було справді складне завдання,
надзвичайно важка фізична задача.
На висоті кілька тисяч метрів рухається літак
зі швидкістю кількасот кілометрів на годину,
а ви при цьому намагаєтеся скинути предмет, бомбу,
на нерухому ціль,
тоді як на заваді вам стають повітряні потоки, хмари,
і ще купа інших перешкод.
Ледь не кожен
під час Першої світової та у міжвоєнний період
намагався вирішити цю проблему,
і чи не всі вони зазнали поразки.
Доступні на той час приціли для бомбометання
були надзвичайно неточними.
Втім, саме Карлові Нордену підкоряється це завдання.
Він пропонує свій дуже складний пристрій
вагою майже 23 кілограми.
Він називається "Приціл для бомбометання Норден М-15",
і складається з різноманітних важелів, підшипників,
пристроїв і давачів.
І ось він конструює цю складну штуку,
яка дозволяє виконати таке:
бомбардир бере цей пристрій,
візуально знаходить ціль,
адже він сидить у скляній кабіні в носовій частині бомбардувальника,
після цього вводить дані про висоту літака,
його швидкість, швидкість вітру
і координати
мішені.
А приціл визначає, коли скидати бомбу.
Як сказав Норден:
"Перед тим, як з'явився цей приціл,
бомби зазвичай падали
за кілька кілометрів від мішені".
Але він сказав, що з прицілом Норден М-15
він може влучити в бочку з соліннями
з 6 кілометрів.
Я не можу передати,
як сильно зраділи
появі прицілу Нордена
в оборонному відомстві США.
Це було як манна небесна.
Уявіть собі армію,
яка щойно пройшла крізь Першу світову війну,
на якій мільйони чоловіків
боролися один із одним в окопах,
без жодного результату, нікуди не просуваючись,
аж тут хтось винаходить пристрій,
що дозволяє здійматися високо в небо
над територією ворога
і знищувати все, що їм заманеться,
з хірургічною точністю.
Тому Міноборони США
потратило 1,5 мільярди доларів -
у доларах 1940 року -
на розробку прицілу Нордена.
Для порівняння,
повна вартість проекту "Мангеттен"
складала 3 мільярди доларів.
На приціл Нордена витратили половину суми,
яка пішла на найвідоміший військово-промисловий проект
сучасності.
Стратеги в збройних силах США
щиро вважали, що один-єдиний пристрій
справді може забезпечити оту різницю
між поразкою та перемогою,
коли справа дійшла до війни з нацистами
та Японією.
Для Нордена також
цей пристрій мав величезну моральну вагу,
адже Норден був ревним християнином.
Взагалі-то, його завше засмучувало,
коли люди називали приціл його винаходом,
тому що в його очах
лише Бог міг бути винахідником.
Він був лише інструментом Божої волі.
А якою ж була Божа воля?
Бог бажав, щоб кількість страждань, спричинених будь-якою війною,
була якомога меншою.
А що робив приціл Нордена?
Він зменшував страждання.
Він давав змогу бомбувати тільки ті об'єкти,
на які було необхідно чи бажано скинути бомби.
Отже, протягом кількох років перед Другою світовою
Міноборони США купує 90 тисяч
прицілів Нордена
за ціною 14 000 доларів кожен --
знову ж таки, в доларах 1940 року, а це чималі гроші.
І навчає 50 тисяч бомбардирів користуватися прицілами --
широкомасштабні тренування тривають кілька місяців --
тому що ці штуки це, по суті, - аналогові комп'ютери;
складні в користуванні.
І кожен бомбардир змушений дати клятву,
що якщо його захоплять у полон,
то він не видасть ворогам
жодної інформації про цей пристрій.
Надзвичайно важливо, щоб у руки ворогів не потрапила
така страшенно цінна технологія.
Щоразу, як приціл Нордена перевозять літаком,
його супроводжують озброєні охоронці.
Його кладуть в обмотаний тканиною ящик,
який наручниками пристібають до одного з охоронців.
Його суворо заборонено фотографувати.
А всередині ящика лежить невеликий вибуховий пристрій,
який в разі падіння літака знищить приціл,
і він таким чином ніколи не потрапить до рук ворога.
Приціл Нордена --
це Святий Грааль.
Що ж відбувається під час Другої світової війни?
Ну, виявляється, це зовсім і не Святий Грааль.
На практиці приціл Нордена
таки може скинути бомбу на бочку з солінням із висоти 6 кілометрів,
але тільки за ідеальних умов.
Втім, звісно ж, у воєнний час
умови не можуть бути ідеальними.
По-перше, приціл справді дуже складний у користуванні.
Далеко не всі з тих
50 тисяч бомбардирів
мають здібності до програмування аналогових комп'ютерів.
По-друге, приціл часто виходить з ладу.
Він складається з купи всяких гіроскопів, шківів,
технічних причандалів і шарикопідшипників,
які не завжди працюють так, як повинні,
в розпал битви.
По-третє, коли Норден робив розрахунки,
він припустив, що літак рухатиметься
з відносно малою швидкістю на малій висоті.
Але на справжній війні так летіти не можна:
тебе зіб'ють.
Пілоти літали високо і на величезній швидкості.
А приціл Нордена не працює також
і в цих умовах.
Але найголовніше --
приціл вимагав від бомбардира
встановлювати візуальний контакт із мішенню.
Але як воно стається у реальному житті?
На небі часто бувають хмари, так?
Для точності прицілу небо має бути безхмарним.
Наскільки часто, як ви гадаєте,
небо над Центральною Європою бувало чистим
між 1940 і 1945?
Зовсім рідко.
І щоб ви зрозуміли,
яким неточним був приціл Нордена --
в 1944 стався знаменитий випадок,
коли союзники бомбували хімічний завод в німецькому місті Лойна.
Площа цього заводу складала
3 квадратні кілометри.
Під час 22 бомбувальних операцій
союзники скинули 85 тисяч бомб
на завод площею 3 квадратні кілометри,
послуговуючись прицілом Нордена.
Який відсоток тих бомб,
на вашу думку, насправді приземлився
на площі заводу?
10 відсотків. 10 відсотків.
І з цих десяти відсотків бомб
16 відсотків навіть не розірвалися.
Хімічний завод у Лойні
після одного з наймасштабніших бомбардувань в історії війни
відновив роботу за кілька тижнів.
До речі, про всі ті запобіжні заходи,
що мали вберегти приціл Нордена від рук нацистів.
Виявилося,
що Кард Норден, як справжній швейцарець,
був просто закоханий в німецьких інженерів.
Тому в 1930-х він найняв їх цілу групу
включно з чоловіком на ім'я Герман Лонг,
який у 1938
передав повний набір креслень прицілу Нордена нацистам.
Таким чином у них був власний приціл для бомбометання протягом усієї війни,
який, між іншим, теж не дуже добре працював.
(Сміх)
Чому ж ми говоримо про приціл Нордена?
Ну, тому, що ми живемо в часи,
коли з'являється все більше
таких-от прицілів.
Ми живемо в часи, коли всі ці
страшенно розумні люди
бігають довкола, заявляючи, що вони винайшли пристрої,
які назавжди змінять наш світ.
Вони розробили веб-сайти, котрі дадуть людям свободу.
Вони винайшли таку чи сяку річ,
і вона зробить наш світ кращим віднині і назавжди.
Якщо ми візьмемо військову галузь,
то там теж знайдеться купа Карлів Норденів.
Якщо ви підете в Пентагон, там вам скажуть:
"Знаєте, а ми ж справді можемо
влучити бомбою в бочку з соліннями
з відстані в 6 кілометрів".
І знаєте що - це правда, нині вони справді можуть це зробити.
Але ми повинні чітко розуміти,
наскільки мало це важить.
Під час війни в Іраку, на початку першої Іракської війни,
військово-повітряні сили США
послали 2 ескадрильї винищувачів F-15 Eagles
в Іракську пустелю.
Вони були оснащені камерами вартістю 5 мільйонів доларів кожна,
котрі дозволяли їм бачити всю площу пустелі.
Їхнім завданням було знайти і знешкодити
пускові установки для запуску Р-11,
ракет "земля - повітря",
які іракці використовували для атак на Ізраїль.
Отож, завдання двох ескадрилей
було знешкодити ці ракетні пускові установки.
Вони здійснювали вильоти вдень і вночі,
скинули тисячі бомб,
запустили тисячі снарядів
у спробі позбутися цієї конкретної біди.
Після закінчення війни провели перевірку --
військові завжди так чинять, ВПС теж --
і поставили запитання:
скільки ракетно-пускових установок ми насправді знищили?
Знаєте, якою була відповідь?
Нуль, жодної.
Чому ж так сталося?
Чи тому, що їхня зброя була неточною?
О ні, вона була надзвичайно точною.
Вони могли б зруйнувати цю маленьку штуковину просто тут
з відстані в 7,5 км.
Річ у тім, що вони не знали, де були розташовані ці ракетно-пускові установки.
Проблема з бомбами і бочками для солінь
не в тому, щоб влучити бомбою в бочку,
а в тому, щоб знайти цю бочку.
І це стає ще складнішим завданням,
коли доходить до бойових дій.
Або візьмімо війну в Афганістані.
Яка ключова зброя
ЦРУ у війні в Північному Пакистані?
Це дрон (безпілотний літальний апарат). Що таке дрон?
Це "внук" прицілу Норден М-15.
Зброя вражаючої точності й влучності.
І протягом останніх шести років
війни на півночі Пакистану
ЦРУ скинуло за допомогою цих дронів сотні снарядів,
і з їх допомогою вбили
2 тисячі підозрюваних
пакистанських і талібських бойовиків.
Наскільки ж точні ці дрони?
Їхня точність вражає.
На цей момент 95% усіх атак дронів
були успішними.
95% тих, кого нам треба було знешкодити, правильно?
Це один із найнеймовірніших рекордів
в історії сучасних воєнних операцій.
Але знаєте, що тут важливо?
За той самий період,
відколи ми використовуємо дрони
з їхньою вражаючою точністю,
кількість атак - терактів, нападів терористів-смертників -
проти американських сил в Афганістані
збільшилася десятикратно.
Чим ефективніше ми
їх знищували,
тим більше розпалювали їхню лють
і тим міцнішала їхня мотивація нас убивати.
Я розказав вам не історію успіху,
я розказав вам
історію поразки.
І це проблема -
наше сліпе захоплення речами, котрі ми створюємо.
Ми думаємо, що вони можуть вирішити наші проблеми,
але виявляється, що проблеми - набагато складніші.
Питання не в точності бомб, які у вас є,
а в тому, як ви ці бомби використовуєте,
і перш за все --
чи вам узагалі потрібно використовувати ці бомби.
І ось постскриптум
до цієї історії
про Карла Нордена і його легендарний приціл для бомбометання.
6 серпня 1945 року
бомбардувальник Б-26 на ім'я Enola Gay,
пролетів над Японією
і, використовуючи приціл Нордена,
скинув величезний термоядерний пристрій
на місто Хіросіма.
І, як це зазвичай ставалося з прицілами Нордена,
бомба відхилилася від цілі на 250 метрів.
Але, звісно ж, це не мало жодного значення.
І в цьому - вся іронія
історії про приціл Нордена.
Приціл, на який збройні сили потратили 1,5 мільярди доларів,
використали, щоб скинути бомбу, яка коштувала 3 мільярди доларів,
і для якої не потрібен був приціл узагалі.
Тим часом у Нью-Йорку
ніхто не сказав Карлові Нордену,
що його пристрій використали над Хіросімою.
Він був ревним християнином.
Думав, що сконструював річ,
яка зменшить воєнні втрати і страждання.
Це розбило б йому серце.
(Оплески)