תודה לכם.
זה עונג להיות כאן.
בפעם האחרונה עשיתי הרצאת TED
אני חושב לפני שבע שנים בערך.
דיברתי על רוטב ספגטי.
וכל כך הרבה אנשים, אני מניח, רואים את הסרטונים האלו.
אנשים באו אלי מאז
לשאול אותי שאלות על רוטב ספגטי,
שזה דבר נפלא לטווח הקצר --
(צחוק)
אבל הוא הוכח כפחות אידיאלי
במשך שבע שנים.
אז חשבתי שאני אבוא
ואנסה לשים את רוטב הספגטי מאחורי.
(צחוק)
הנושא של מושב הבוקר הזה הוא דברים שאנחנו עושים.
אז חשבתי שאספר סיפור
על מישהו
שעשה את אחד המוצרים הנחשקים ביותר
של העידן הזה.
ושם האיש הזה הוא קארל נורדן.
קארל נורדן נולד ב1880.
והוא היה שוויצרי.
וכמובן, את השוויצרים אפשר לחלק
לשתי קטגוריות כלליות:
אלה שיוצרים מוצרים קטנים,
יחודיים ויקרים
ואלה שמטפלים בכסף
של אלה שקונים מוצרים קטנים,
יחודיים ויקרים.
וקארל נורדן נמצא עמוק במחנה הראשון.
הוא מהנדס.
הוא למד בפוליטק הפדרלי בציריך.
למעשה, אחד מבני כיתתו הוא איש צעיר בשם לנין
שימשיך
לשבור מוצרים קטנים, יחודיים ויקרים.
והוא מהנדס שוויצרי, קארל.
ואני מתכוון לזה בכל מובן המילה.
הוא לובש חליפת שלושה חלקים;
ויש לו שפם מאוד מאוד קטן וחשוב;
והוא שולט
ונרקסיסט
ומונע
ויש לו אגו מדהים;
והוא עובד 16 שעות ביום;
ויש לו רגשות חזקים על זרם חילופין;
והוא חושב ששיזוף הוא סימן לחולשה מוראלית;
והוא שותה הרבה קפה;
והוא עושה את עבודתו הטובה ביותר
כשהוא יושב במטבח אימו בציריך במשך שעות
בשקט מוחלט
רק עם סרגל.
בכל אופן
קארל נורדן מהגר לארצות הברית
ממש לפני מלחמת העולם
ופותח את חנותו ברחוב לפאייט
בעיר התחתית של מנהטן.
והוא נהפך לאובססיבי בקשר לשאלה
של איך להפיל פצצות ממטוס.
עכשיו אם תחשבו על זה,
בשנים שלפני GPS ורדאר,
זו כמובן היתה בעיה מאוד קשה.
זו בעיה פיסיקלית מסובכת.
יש לכם מטוס בגובה אלפי מטרים,
טס במאות קילומטרים לשעה,
ואתם מנסים להפיל אובייקט, פצצה,
על מטרה נייחת
מול כל הרוחות וכיסוי העננים
וכל מיני מכשולים.
וכל מיני אנשים,
לפני מלחמת העולם הראשונה ובין המלחמות,
ניסו לפתור את הבעיה הזו,
וכמעט כולם לא הצליחו.
כוונות ההפצצה שהיו זמינות
היו ממש גסות.
אבל קארל נורדן הוא באמת זה שיפתור את החידה.
והוא מגיע למכשיר ממש מסובך,
ששוקל בערך 25 קילו.
זה נקרא כוונת הפצצות נורדן מארק 15.
ויש לה כל מיני ידיות ומייסבים
וגאדג'טים ושעונים.
והוא יוצר את הדבר המסובך הזה.
ומה שהוא מאפשר לאנשים לעשות
זה שהוא נותן למפציץ לקחת את האובייקט המסויים,
לטווח את המטרה ויזואלית,
מפני שהם בבועת פרספקס של המפציץ,
ואז הם מכניסים את הגובה של המטוס,
את מהירות המטוס, את מהירות הרוח
והקואורדינטות
של המטרה.
והכוונת תגיד לו מתי להפיל את הפצצה.
וכמו שנורדן אמר,
"לפני שהכוונת הזו הגיעה,
פצצות היו מפספסות את המטרה באופן קבוע
בקילומטר וחצי או יותר."
אבל הוא אמר, עם כוונת המארק 15,
הוא יכול להפיל פצצה לתוך חבית מלפפונים חמוצים
מגובה 20,000 רגל.
עכשיו אני לא יכול להגיד לכם
כמה נלהב היה
הצבא האמריקאי
מהחדשות על כוונת הפצצות של נורדן.
זה היה כמו מן מהשמיים.
כאן היה צבא
שרק היה לו נסיון במלחמת העולם הראשונה,
בה מיליוני גברים
לחמו אחד בשני בשוחות,
והגיעו לשום מקום, לא התקדמו,
והנה מישהו המציא מכשיר
שאפשר להם לטוס בשמיים
גבוה מעל טריטורית האוייב
ולהשמיד כל מה שרצו
בדיוק מדהים.
והצבא האמריקאי
הוציא 1.5 מיליארד דולר --
מיליארד דולר בדולרים של 1940 --
לפתח את הכוונת של נורדן.
וכדי לשים את זה בפרספקטיבה,
העלות הכוללת של פרוייקט מנהטן
היתה שלושה מיליארד דולר.
חצי מהכסף הוצא על הכוונת של נורדן
ממה שהוצא על הפרוייקט התעשייתי-צבאי המפורסם ביותר
בעידן המודרני.
והיו אנשים, אסטרטגים, בצבא האמריקאי
שבאמת חשבו שהמכשיר הבודד הזה
יגרום להבדל
בין הפסד לניצחון
כשזה הגיע למלחמה נגד הנאצים
ונגד היפנים.
וגם בשביל נורדן,
למכשיר היתה חשיבות מוראלית גדולה,
מפני שנורדן היה נוצרי אדוק.
למעשה, הוא תמיד התרגז
כשאנשים התייחסו לכוונת כהמצאה שלו,
מפני שבעיניו,
רק אלוהים יכול להמציא דברים.
הוא היה כלי פשוט לרצונו של אלוהים.
ומה היה רצונו של אלוהים?
ובכן רצונו של אלוהים היה שכמות הסבל בכל מלחמה
יופחת לכמות הכי קטנה שאפשר.
ומה כוונת נורדן עשתה?
ובכן היא איפשרה לכם לעשות את זה.
זה אפשר לכם להפציץ רק את הדברים
שממש הייתם חייבים ורציתם להפציץ.
אז בשנים שהובילו למלחמת העולם השניה,
צבא ארצות הברית קנה 90,000
מהכוונות האלו
בעלות של 14,000 לאחת --
שוב, בדולרים של 1940, זה הרבה כסף.
ואז אימן 50,000 מפציצים איך להשתמש בהן --
הדרכות ארוכות בנות חודשים --
מפני שהדברים האלה הם בעיקרון מחשבים אנלוגיים;
הם לא פשוטים לשימוש.
והם גורמים לכל אחד מהמפציצים להישבע,
להישבע שאם יישבו,
הם לא יגלו אפילו פרט אחד
על המכשיר הספציפי הזה לאוייב,
מפני שזה חיוני שלא תגיע לידי האוייב
פיסת הטכנולוגיה החשובה הזו.
וכל פעם שמעלים את הכוונת למטוס,
היא מלווה על ידי שומרים חמושים.
והיא נישאת בקופסה עם בד שמכסה אותה.
והקופסא אזוקה לאחד השומרים.
אסור לעולם לצלם אותה.
ויש בה מתקן הצתה קטן,
כך שאם המטוס אי פעם יתרסק, היא תושמד,
ולא תהיה לאויב שום דרך לשים את ידו עליה.
כוונת הפצצות של נורדן
היא הגביע הקדוש.
אז מה קרה במהלך מלחמת העולם השניה?
ובכן, מסתבר שהיא לא הגביע הקדוש.
למעשה, הכוונת של נורדן
יכולה להפיל פצצה לחבית מלפפונים מגובה 20,000 רגל,
אבל זה רק בתנאים אידיאליים.
וכמובן, בזמן מלחמה,
התנאים לא מושלמים.
ראשית, היא ממש קשה לשימוש -- ממש קשה לשימוש.
ולא לכל האנשים
מה 50,000 שהם מפציצים
יש יכולת לתכנת מחשב אנלוגי.
שנית, היא מתקלקלת הרבה.
היא מלאה בג'יירוסקופים וגלגלות
וגאדג'טים ומייסבים,
והם לא עובדים טוב כמו שהם צריכים
בחום הקרב.
שלישית, כשנורדן עשה את החישובים שלו,
הוא הניח שהמטוס יטוס
במהירות איטית יחסית ובגובה נמוך.
ובכן במלחמה, אי אפשר לעשות את זה;
יפילו אתכם.
אז הם התחילו להטיס אותם בגבהים גבוהים ובמהירויות גדולות.
והכוונת של נורדן לא עובדת כל כך טוב
בתנאים האלה.
אבל יותר מכל,
הכוונת של נורדן הצריכה שהמפציץ
ייצור קשר עין עם המטרה.
אבל כמובן, מה קורה בחיים האמיתיים?
היו עננים, נכון.
היא צריכה שמיים בהירים כדי להיות מדוייקת.
וכמה ימי שמיים בהירים
אתם חושבים שהיו מעל מרכז אירופה
בין 1940 ו 1945?
לא הרבה.
ואז כדי לתת לכם תחושה
של כמה לא מדוייקת היתה הכוונת,
היה מקרה מפורסם ב 1944
שבנות הברית הפציצו מפעל כימי בלאונה, גרמניה.
והמפעל ישב על
2800 דונם.
ובמהלך 22 גיחות ההפצצה,
בנות הברית הטילו 85,000 פצצות
על המפעל בן 2800 הדונמים,
בעזרת כוונות נורדן.
ובכן מה לדעתכם היה אחוז הפצצות האלו
שלמעשה נחתו
בתוך מתחם 2800 הדונמים של המפעל?
10 אחוז. 10 אחוז.
ומתוך 10 האחוזים האלה שנחתו,
16 אחוז אפילו לא התפוצצו, הן היו נפלים.
מפעל הכימיקלים בלאונה,
אחרי אחד ממהלכי ההפצצה המקיפים ביותר בהיסטורית המלחמה,
המפעל חזר לעבוד תוך שבועות.
ודרך אגב, כל אמצעי הזהירות האלו
לשמור את הכוונת מפני הנאצים?
ובכן מסתבר
שקארל נורדן, כשוויצרי אמיתי,
התרשם מאוד ממהנדסים גרמניים.
אז בשנות ה30, הוא שכר קבוצה שלמה שלהם,
כולל אדם בשם הרמן לונג
שב 1938,
נתן סט שלם של התוכניות לכוונת נורדן לנאצים.
אז הייתה להם את כוונת נורדן שלהם לכל אורך המלחמה --
שגם היא, דרך אגב, לא עבדה טוב.
(צחוק)
אז למה אנחנו מדברים על כוונת נורדו?
ובכן בגלל שאנחנו חיים בעידן
שבו יש המון
כוונות נורדן.
אנחנו חיים בזמן בו יש כל מיני
אנשים ממש ממש חכמים
שמסתובבים, ואומרים שהם המציאו גאדג'טים
שישנו את העולם לתמיד.
הם המציאו אתרים שיאפשרו לאנשים להיות חופשיים.
הם המציאו סוג של משהו, או משהו אחר, או אחר
שיהפוך את העולם שלנו למקום טוב יותר.
אם תכנסו לצבא,
תמצאו הרבה קארל נורדנים גם שם.
אם תלכו לפנטגון, הם יגידו,
"אתה יודע מה, עכשיו אנחנו באמת יכולים
להכניס פצצה לתוך חבית מלפפונים חמוצים
מגובה 20,000 רגל."
ואתם יודעים מה, זה נכון, הם באמת יכולים לעשות את זה עכשיו.
אבל אנחנו צריכים להיות ממש ברורים
בקשר למשמעות המעטה של זה.
במלחמת עיראק, בתחילת המלחמה הראשונה,
צבא ארה"ב, חיל האויר,
שלח שתי טייסות של F-15E
למדבר העיראקי
מצויידים במצלמות של חמש מיליון דולר
שאפשרו להם לראות את כל המדבר.
והמשימה שלהם היתה למצוא ולהשמיד --
זוכרים את משגרי הסקאד,
טילי הקרקע-קרקע האלה
שהעיראקים שיגרו על ישראל?
המשימה של שתי הטייסות האלו
היתה להיפתר מכל משגרי הסקאד האלו.
אז הן טסו יום ולילה,
והפילו אלפי פצצות,
וירו אלפי טילים
בנסיון להיפטר מהמזיק המסויים הזה.
ואחרי שהמלחמה נגמרה, נערך תחקיר --
כמו שהצבא תמיד עושה, חיל האויר תמיד עושה --
והם שאלו את השאלה:
כמה סקאדים הצלחתם להשמיד?
אתם יודעים מה התשובה היתה?
אפס, אפילו לא אחד.
עכשיו למה זה?
זה מפני שהנשקים לא היו מדוייקים?
הו לא, הם היו מדוייקים להפליא.
הם יכלו להשמיד את הדבר הקטן הזה כאן
מגובה 25,000 רגל.
הבעיה היתה שהם לא ידעו איפה משגרי הסקאד היו.
הבעיה עם פצצות וחביות מלפפונים
היא לא להכניס את הפצצה לתוך החבית,
זה לדעת איך למצוא את החבית.
זו תמיד היתה הבעיה
כשזה מגיע ללחימה במלחמות.
או קחו לדוגמה את אפגניסטאן.
מה הנשק השולט
של המלחמה של הCIA בצפון פקיסטאן?
זה המל"ט. מה הוא מל"ט?
ובכן הוא הנכד של כוונת ההפצצה של נורדן.
זה הנשק של השמדה ודיוק.
ובמהלך שש השנים האחרונות
בצפון פקיסטאן,
הCIA הטיס עשרות גיחות של טילי מל"ט,
והוא השתמש במל"טים האלו
כדי להרוג 2000 לוחמים חשודים
פאקיסטאנים וטאליבן.
עכשיו מה רמת הדיוק של המל"טים האלו?
ובכן היא מדהימה.
אנחנו חושבים שאנחנו עכשיו ב95 אחוז דיוק
כשזה מגיע לתקיפות מל"ט
95 אחוז מהאנשים שאנחנו הורגים צריכים לההרג, כן?
זה אחד ההישגים המדהימים ביותר
בהיסטורית המלחמה המודרנית.
אבל אתם יודעים מה העניין החשוב הוא?
באותה תקופה בדיוק
בה השתמשנו במל"טים האלו
עם רמת דיוק הרסנית,
מספר התקיפות, של מחבלים מתאבדים וטרוריסטים,
נגד הכוחות האמריקאים באפגניסטאן
עלה פי עשרה.
ככל שנעשינו יעילים יותר
בלהרוג אותם,
הם נעשו כועסים יותר ויותר
ועוד ועוד קיבלו מוטיבציה להרוג אותנו.
אני לא תארתי לכם סיפור הצלחה.
תארתי לכם
את ההפך מסיפור הצלחה.
וזו הבעיה
עם המשיכה שלנו לדברים שאנחנו יוצרים.
אנחנו חושבים שהדברים שאנחנו עושים יכולים לפתור את הבעיות,
אבל הבעיות שלנו הרבה יותר סבוכות מזה.
הנושא הוא לא הדיוק של הפצצות שיש לכם,
אלא איך אתם משתמשים בפצצות שיש לכם,
וחשוב יותר,
האם אתם צריכים להשתמש בפצצות בכלל.
יש המשך לסיום
לסיפור של נורדן
של קארל נורדן וכוונת ההפצצה המופלאה שלו.
והוא, שב 6 באוגוסט 1945,
מפציץ B-29 שנקרא האנולה גיי
טס מעל יפאן
ובשימוש בכוונת של נורדן,
הטיל מתקן תרמו גרעיני גדול
על העיר הירושימה.
וכמו שהיה טיפוסי לכוונת של נורדן,
הפצצה למעשה החטיאה את המטרה שלה ב270 מטר.
אבל כמובן, זה לא שינה.
וזו האירוניה הגדולה מכל
כשזה מגיע לכוונת של נורדן.
בכוונת שעלתה לחיל האויר 1.5 מיליארד דולר
השתמשו כדי להטיל את הפצצה שעלתה שלושה מיליארד דולר,
שכלל לא היתה צריכה כוונת.
בינתיים בחזרה בניו יורק,
אף אחד לא אמר לקארל נורדן
שהשתמשו בכוונת שלו מעל הירושימה.
הוא היה נוצרי אדוק.
הוא חשב שהוא תכנן משהו
שיפחית את כמות הסבל במלחמה.
זה היה שובר את ליבו.
(מחיאות כפיים)