A kukorica jelenleg
globális növénytermesztésünk több mint egytizedét teszi ki.
Csak az Egyesült Államokban annyi kukoricatábla van,
hogy beboríthatná Németországot.
De míg más növényekből több fajtát is termesztünk,
a termesztett kukorica több mint 99%-a pontosan ugyanaz a fajta: Yellow Dent #2.
Ez azt jelenti,
hogy bármely más növénynél több Yellow Dent #2-t termesztünk a bolygón.
Hogyan vált tehát e növény egyetlen fajtája
a mezőgazdaság történelmének legnagyobb sikertörténetévé?
Közel 9000 évvel ezelőtt a kukoricát, amelyet tengerinek is neveznek,
elsőként háziasították a teosinte-ből, egy Közép-Amerikában őshonos fűből.
A teosinte kőkemény magjait alig lehetett elfogyasztani,
de rostos héja sokoldalúan hasznosíthatónak bizonyult.
A következő 4700 évben a gazdák a növényt a legfontosabb gabonává nemesítették,
nagy csövekkel és ehető magokkal.
A kukorica elterjedt Amerikában, és fontos szerepet töltött be,
több őslakos társadalom
a "Kukorica anyát" mezőgazdaságot teremtő istennőként tisztelte.
Amikor az európaiak először érkeztek Amerikába,
őrizkedtek a furcsa növénytől.
Sokan még azt is hitték, ez a forrása a fizikai és kulturális különbségeknek
köztük és a közép-amerikaiak között.
Ám az európai növények amerikai talajban történő termesztésére tett kísérleteik
hamar kudarcot vallottak,
és a telepesek arra kényszerültek, hogy kibővítsék étrendjüket.
Kedvükre valónak találták a gabona ízét,
így a kukorica gyorsan eljutott az Atlanti-óceánon túlra,
ahol az, hogy különböző éghajlat alatt is jól megél,
kedvelt gabonává tette számos európai országban.
De az újonnan alapított Egyesült Államok
még mindig a világ fő kukoricatermelője volt.
Az 1800-as évek elején a különböző területeken országszerte
méret és íz szerint változatos fajtákat nemesítettek ki.
Az 1850-es években azonban kiderült,
hogy ezek az egyedi fajták vonatokkal nehezen szállíthatók,
és a kereskedőknek is gondot okozott az értékesítés.
A Chicagóhoz hasonló vasúti csomópontokban
a kereskedelmi tanácsok biztatták a termesztőket,
hogy nemesítsenek szabványosított gabonát.
Ez az álom végül az 1893-as világkiállításon vált valóra,
ahol James Reid Yellow Dent kukoricája elnyerte a Kékszalagot.
A következő 50 évben
a Yellow Dent kukorica meghódította az országot.
A II. világháború technológiai fejlődését követően
széles körben váltak elérhetővé a gépesített kombájnok.
Vagyis az a mennyiségű kukorica,
amelynek korábbi kézi betakarításhoz egy teljes napra volt szükség,
most öt perc alatt begyűjthetővé vált.
Egy másik háborús fejlesztés,
az ammónium-nitrát, egy kémiai robbanóanyag,
a gazdaságban is új életre talált.
Ezzel az új szintetikus műtrágyával
a gazdák évről évre buja kukoricamezőket ültethettek anélkül,
hogy vetésforgót kellett volna alkalmazniuk,
és visszaállítaniuk a talaj nitrogénszintjét.
Míg ezek az előrelépések
a kukoricát vonzó gabonává tették az amerikai gazdák számára,
az amerikai agrárpolitika korlátozta a termelhető mennyiséget
a magas eladási árak biztosítása érdekében.
De 1972-ben Richard Nixon elnök megszüntette ezeket a korlátozásokat,
közben nagy volumenű gabonaértékesítésről tárgyalt a Szovjetunióval.
Az új kereskedelmi megállapodással és a második világháború technológiájával
a kukoricatermelés világméretűvé vált.
A kukoricadömping számos kukoricakészítmény létrejöttéhez vezetett.
A kukoricakeményítő bárminek a sűrítésére használható a benzintől a ragasztóig,
vagy olcsó édesítőszerré dolgozzák fel,
magas fruktóztartalmú kukoricasziruppá.
A kukorica hamar a legolcsóbb takarmányok egyikévé vált világszerte.
Ez lehetővé tette az olcsó hústermelést,
ami viszont növelte a keresletet a húsra és a kukoricatápra.
Manapság csak a termesztett kukorica 40%-át fogyasztják el az emberek,
míg a többi 60%-ot egyéb iparágak használják fel világszerte.
E csodálatos gabona elterjedésének azonban ára volt.
A globális vízforrásokat a kukoricatáblák felesleges ammónium-nitrátja szennyezi.
A kukoricatermesztés felelős
a mezőgazdasággal kapcsolatos szén-dioxid-kibocsátás nagy részéért,
amit részben a megnövekedett húsfogyasztás miatti termelés okoz.
A magas fruktóztartalmú kukoricaszirup
feltehetően hozzájárul a cukorbetegség és elhízás kialakulásához.
A monokultúrás gazdálkodás térnyerése
élelmiszer-ellátásunkat veszélyesen sebezhetővé teszi
a kártevők és a kórokozók számára –
egyetlen vírus is megfertőzheti ezt a mindenütt jelenlévő növényt,
és veszélybe sodorhatja a világ ellátását.
A kukorica bozótos fűből vált
a világ iparágainak alapvető elemévé.
De csak az idő a megmondhatója,
nem vezetett-e bennünket a fenntarthatatlanság útvesztőjébe.