Šta se događa posle smrti?
Da li postoji tih raj?
Večno mučilište?
Ponovno rođenje?
Ili možda ništavilo?
Jedan kineski car je mislio, šta god će biti posle,
bolje da povede vojsku.
To znamo jer su 1974.
poljoprivrednici koji su kopali bunar u svom malom selu
naišli na jedno od najvažnijih otkrića u arheološkoj istoriji:
prostrane podzemne odaje, koje okružuju grobnicu cara
i sadrže više od 8000 glinenih vojnika u prirodnoj veličini, spremnih za bitku.
Priča o podzemnoj vojsci počinje sa Jing Džengom,
koji došao na vlast kao kralj države Đing
246. godine p.n.e.
Ambiciozan i okrutan,
postao je Đin Ši Huangdi,
prvi kineski car, posle ujedinjenja sedam zavađenih kineskih kraljevstva.
U 36 godina njegove vladavine došlo je do mnogih istorijiskih postignuća,
uključujući univerzalni sistem mera,
jedinstveno standardizovano pismo za celu Kinu
i odbrambenu prepreku koja će se kasnije prozvati Velikim zidom.
Ali možda je Đin Ši Huangdi uložio toliko napora
da zaštiti svoju istorijsku zaostavštinu
jer je bio opsednut sopstvenom smrtnošću.
Poslednje godine života proveo je očajnički unajmljujući alhemičare
i šaljući ekspedicije u potrazi za eliksirom života
koji bi mu pomogli da ostvari besmrtnost.
Već prve godine svoje vladavine,
počeo je da gradi ogroman podzemni nekropolj,
prepun spomenika, artefakata,
kao i vojske koja bi ga otpratila u svet sa druge strane
gde bi nastavio da vlada.
Ova veličanstvena vojska još uvek stoji u preciznom stavu za boj
i podeljena je u nekoliko prostorija.
U jednoj je glavna snaga od oko 6000 vojnika,
od kojih svaki ima nekoliko stotina kilograma,
u drugoj je preko 130 ratnih kočija i preko 600 konja
a u trećoj je visoka komanda.
Iz prazne četvrte rupe može se pretpostaviti da veliki projekat
nije mogao biti završen pre smrti cara.
Pored toga, susedne dvorane sadrže figure muzičara i akrobata,
radnika i vladinih zvaničnika,
kao i raznih egzotičnih životinja,
iz čega se vidi da je car Đin imao više planova za zagrobni život
od prostog ratovanja.
Sve figure su oblikovane od terakote, ili pečene zemlje,
što je vrsta crvenkasto-smeđe gline.
Kako bi se one napravile, više radionica i navodno preko 720 000 radnika
slušalo je naređenja cara,
uključujući i grupu zanatlija koji su svaki deo tela izlivali posebno
kako bi napravili statue jedinstvene kao pravi ratnici careve vojske.
Raspoređeni su po činu
i imaju različita oružja i uniforme,
jedinstvene frizure i izraze lica,
čak i jedinstvene uši.
Prvobitno je svaki ratnik bio obojen u jarkoj boji,
ali od izloženosti vazduhu, boja se osušila i oljuštila
i ostala je samo osnova od terakote.
Upravo zbog ovog razloga nije iskopana druga prostorija
udaljena oko jednog kilometra.
Ovo je grobnica Đin Ši Huangdija,
u kojoj se navodno nalaze palate, drago kamenje i artefakti
i čak i reke žive koje teku kroz planine od bronze.
Ali dok se ne nađe način da se to otkrije bez oštećenja blaga koje je unutra,
grobnica ostaje zapečaćena.
Car Đin nije bio jedini koji je želeo društvo za svoj poslednji počinak.
Stare egipatske grobnice sadrže glinene modele idealnog zagrobnog života,
mrtvi iz Kofun perioda u Japanu sahranjivani su
sa skulpturama konja i kuća,
a grobovi na ostrvu Džana na obali Meksika
prepuni su keramičkih figura.
Na sreću, iako je bio okrutan,
car Đin je odlučio da se za ovu namenu naprave sluge i vojnici,
umesto da žrtvuje one žive koji bi mu se pridružili,
kao što je bio običaj u Egiptu, Zapadnoj Africi, Anatoliji,
delovima Severne Amerike
i čak i u Kini tokom prethodnih perioda dinastija Šang i Džu.
Danas ljudi putuju iz svih krajeva sveta da vide ove stoičke vojnike
kako u tišini čekaju naređenja za boj u vekovima koji nadolaze.