У XI і XII століттях
більшість агнглійських міщан були неграмотні.
Оскільки вони не мали можливости читати Біблію,
духівництво знайшло дотепне рішення:
створити п'єси на тему біблійних історій,
тож навіть неписьменні могли їх вивчати.
Вони отримали назву "містерії",
бо відкривали таїнства Божого світу.
Майже в той самий час
духівники створили п'єси
про церковних святих,
що отримали назву "міраклі".
Спочатку
члени духівництва ставили біблійні історії
на сходах собору.
Натовп відреагував так схвально,
що довелось переміститися на вулицю,
на міську площу.
Будували рухомі балагани, де виконувались п'єси
і один за одним
ставили цикли історій,
що переносили глядача
із книги Буття
у книгу Апокаліпсису.
ці вози, так звані балагани,
виглядали як великі коробки на колесах.
Кожен мав два рівні.
Нижній рівень був обтягнутий тканиною
і служив для костюмів, реквізиту, перевдягання.
Верхній рівень був сценою для вистави.
Глядачі збиралися у різних кутках міста,
і балаган їздив до них,
аж поки всі не переглянули весь репертуар.
Згодом, для п'єс потрібно було більше акторів,
ніж духівництво могло забезпечити.
Так, вже у ХІІІ столітті,
за виконання різних ролей у циклі п'єс
відповідали різні гільдії.
Завдання відповідали
спеціяльностям гільдій.
Наприклад, ткацька гільдія могла ставити
історію про Ноїв Ковчег,
а гільдія пекарів - про Тайну Вечерю.
Уявіть, як би це виглядало,
якщо би гільдія м'ясників ставила Розп'яття Христа.
Так, без участи духівництва
п'єси стали швидко відрізнятися
від справжніх біблійних історій.
Вже під кінець XIV століття, виникла нова форма драми,
мораліте.
Віра,
істина,
любов,
чесноти
стали героями на сцені.
Одночасно, протилежні якості,
такі як брехня,
жадібність,
грішне тіло,
і диявол
стали антагоністами.
Мораліте були алегоричними історіями,
у яких ті персонажі боролися за владу над душею.
Публіка любила лихих персонажів,
глядачів заохочували
взаємодіяти із акторами.
Стало звичним
кидати гнилі продукти і навіть встрявати
у бійки.
Актор, що грав диявола,
часто ходив поміж натовпу
і затягув глядачів, які нічого не підозрювали
до пекла, яке було зображене у вигляді рота дракона.
Повчальні біблійні історії перетворилися
на грубі і часом комічні.
Духівники ж первісно мали намір вчити моралі.
Смішно, але мораліте
стали пропагувати пороки, бо ті популярніші, ніж чесноти.
Уже всередині XV століття
церкви заборонили ці вистави.
Міські ухвали вимагали, аби театр був
за містом.
Один із перших театрів
було збудовано як збільшену версію балагану,
з ярусами глядацьких місць,
що оточували, порослу травою ділянку перед сценою.
Впізнаєте?
Молодий Вільям Шекспір
розвинув свою майстерність тут, у цьому театрі,
який згодом перейменували на "Глобус".
Середньовічні мораліте ведуть до драматургів Ренесансу,
котрих надихали внутрішня боротьба
і людська свідомість.
Ось так, в принципі, виникла драма
як рід літератури.