Šta od ovoga ima najmanje ugljenih hidrata?
Ovo parče hleba?
Ova činija pirinča?
Ili ova limenka gaziranog pića?
To je trik pitanje.
Iako se razlikuju u mastima, vitaminima i drugim nutrijentima,
kada su u pitanju ugljeni hidrati, skoro pa su jednaki.
Šta to onda znači za vašu ishranu?
Pre svega, ugljeni hidrati su nutritivna kategorija za šećere
i molekule koje vaše telo razbija da dobije šećere.
Ugljeni hidrati po strukturi mogu biti prosti ili složeni.
Ovo je prost šećer ili monosaharid.
Glukoza, fruktoza i galaktoza su sve prosti šećeri.
Povežite dva od njih i dobijate disaharid,
laktozu, maltozu ili sukrozu.
Složeni ugljeni hidrati, sa druge strane,
imaju tri ili više prostih šećera koji su međusobno povezani.
Složeni ugljeni hidrati sa tri do deset povezanih šećera
su oligosaharidi.
Oni sa više od deset su polisaharidi.
Tokom varenja,
vaše telo razbija te složene ugljene hidrate
u gradivne materijale - monosaharide,
koje vaše ćelije mogu da koriste za energiju.
Kada jedete hranu koja je bogata ugljenim hidratima,
nivo šećera u vašoj krvi se penje, a obično je oko jedne kašičice.
Ali vaš probavni trakt ne odgovara isto na sve ugljene hidrate.
Uzmite u obzir skrob i vlakna,
polisaharide,
dobijaju se iz biljaka
i sastoje se iz stotina do hiljada spojenih monosaharida,
ali spojeni su drugačije,
i to menja efekat koji imaju na vaše telo.
Kod skroba, koga biljke skladište uglavnom zbog energije, u korenu i semenu,
molekuli glukoze spojeni su kroz alfa veze,
većinu kojih enzimi u vašem probavnom traktu mogu lakoda razbiju
Ali kod vlakana, veze između molekula monosaharida su beta veze,
koje vaše telo ne može da razbije.
Vlakna takođe mogu zarobiti nešto skroba, sprečavajući da se razbije,
što za posledicu ima nešto što se zove otpornim skrobom.
Namirnice sa dosta skroba, poput krekera i belog hleba,
lako se vare,
brzo ispuštaju hrpu glukoze u vaš krvotok,
kao što bi se desilo, ako biste popili nešto sa dosta glukoze, kao gazirani sok.
Ove namirnice imaju visok glikemijski indeks,
što je količina šećera u krvi koju podiže neka određena namirnica.
Gazirani sokovi i beli hleb imaju sličan glikemijski indeks
jer imaju sličan efekat na šećer u krvi.
Ali kada jedete hranu sa dosta vlakana, poput povrća, voća i integralnih žitarica,
te nesvarive beta veze usporavaju ispuštanje glukoze u krv.
Ove namirnice imaju niži glikemijski indeks,
i namirnice poput jaja, sira i mesa imaju najniži glikemijski indeks.
Kada šećer kreće od probavnog trakta u krvotok,
vaše telo kreće u akciju da ga prebaci u vaša tkiva
gde se može obraditi i iskoristiti za energiju.
Insulin, hormon koji se stvara u pankreasu,
jedan je od glavnih telesnih mehanizama za upravljanje šećerom.
Kada jedete i vaš šećer u krvi raste,
insulin se luči u krv.
On nalaže vašim ćelijama u mišićima i mastima da prihvate glukozu
i pokreće pretvaranje šećera u energiju.
Stepen do kog jedinica insulina snižava šećer u krvi,
pomaže nam da razumemo nešto što se naziva osetljivošću na insulin.
Što više neka jedinica insulina smanjuje šećer u krvi,
to ste osetljiviji na insulin.
Ukoliko se smanji osetljivost na insulin, to se naziva otpornošću na insulin.
Pankreas još uvek šalje insulin,
ali ćelije, naročito one u mišićima, sve manje odgovaraju na njega,
tako da se šećer u krvi ne smanjuje
i insulin u krvi raste.
Hronična konzumacija velike količine ugljenih hidrata
može dovesti do otpornosti na insulin
i mnogi naučnici veruju da otpornost na insulin
dovodi do ozbiljne bolesti zvane metabolički sindrom.
Ona uključuje niz simptoma,
uključujući visok šećer u krvi,
povećan obim struka
i visok krvni pritisak.
Ona povećava rizik od dobijanja raznih bolesti,
poput kardiovaskularnih bolesti
i dijabetesa tipa 2.
Ova bolest brzo se širi svetom.
Skoro 32% stanovništva SAD ima metabolički sindrom.
Vratimo se vašoj ishrani.
Bez obzira da li je vaša hrana slatka, šećer je šećer
i previše ugljenih hidrata može biti problem.
Možda ćete ipak propustiti
taj suši-pita-burito-krofna-burger sendvič od testenine.