Narrator: Jedne večeri mi je bilo dosadno u stanu
i odlučio odnijeti moj teleskop na pločnik.
Mjesec je bio vidljiv i pomislio, zašto ne?
Za nekoliko minuta ljudi su počeli prilaziti
i pitati što je ta stvar.
Čovjek: "Šta je to?"
Teleskop!
Čovjek: "Oh."
Želiš li vidjeti mjesec?
Želiš vidjeti mjesec?
To je mjesec!
Žena: "Gdje bi trebala gledati?"
Trebali bi pogledati ovdje.
Žena: "Oh! Ondje!"
Tad je sve počelo i odatle je nekako samo išlo dalje.
Muškarac: "Gledam u mjesec pričekaj malo.O moj bože"
Muškarac 2: "O mooooj boooože."
Dječak: "O MOJ BOŽE!"
Muškarac 3: "O moj bože, ne mogu vjerovati."
Žena: "O moj bože."
Žena 2: "O moj bože, nema šanse."
Muškarac 4: "Nema teorije."
Muškarac 5: "Nema teorije, to je mjesec?"
Žena 3: "Nema teorije..." Narator: "Da ima." [Smijeh] Žena 3: "Nema!"
Žena: "Wow! Možeš vidjeti kratere! Da. To je stvarno cool!"
"Whooooooaaa!"
"Šta?"
"Šta?! Pogledaj krajeve, Želim.... vidjeti....više."
"Kvragu."
"Nikad prije to nisam vidio."
"Nikad prije nisam vidio ovo kao ovaj čovjek."
"Vau, ovo je nejverojatno, woooo."
"Čovječe, izgleda kao da je dolje niz ulicu."
"Čovječe, šta to imaš tu - izgleda kao da je dolje niz ulicu."
Je li to prava slika mjeseca? Kao da je živa slika?
[Dahti]
Narator: Da ga možete vidjeti izbliza,
i osječati kao da možete posegnut
i dotaknuti ga, to je ono što ga čini stvarnim za nas.
Muškarac: "To je nevjerojatno."
Žena: "Nekako sam se osječala kao da sam sletjela na mjesec."
Narator: Shvatite
svi smo mi mali, mali planet
i svi mi imamo istu reakciju na svemir u kojem živimo.
[Vau]
Mislim da smo nešto posebno...
nešto... ujedinjujuče.
To je podsjetnik da bi češće trebali pogledati prema gore.