Я - захисниця дерев.
Більшу частину дитинства провела,
сидячи біля масивного мідного бука,
читаючи та дивлячись на небо крізь його гілки.
Я почувала себе захищеною
та водночас прив‘язаною до чогось більшого, ніж я сама.
Я вірила, що дерева не помирають, що назавжди залишаться тут.
Та я помилялася.
Дерева теж помирають.
Зміна клімату знищує кедри Лівану
та ліси американського Заходу.
Знищуються не лише дерева.
З 1998 року глобальна спека забрала понад 160 000 людських життів,
наступні етапи зміни клімату здатні знищити ще мільйони.
Як ми опинилися у такому становищі?
Звичайно, існує багато причин,
та одна з найголовніших -
це те, що ми дозволили капіталізму стати монстром.
Я прихильниця капіталізму в його кращих проявах.
Зрештою, я економістка і професор бізнес-школи.
Я вважаю, що справді вільні та чесні ринки -
один з найвеличніших винаходів людства.
Та є одне «але»:
ринки творять дива лише тоді, коли ціни відображають реальні витрати.
Але зараз ціни значно збилися.
Ми дозволяємо фірмам, які продають викопне паливо,
і взагалі, кому завгодно, хто виділяє парникові гази,
завдавати великих збитків, яких вони не відшкодовуватимуть.
Не так виглядає справедливість.
Уявіть лише на мить,
ніби мої долоні тримають хмару електронів,
вугільна електроенергія, вартістю десять доларів,
якої вистачить більше, ніж на 10 років живлення вашого телефона.
Ймовірно, це схоже на вигідну угоду.
Так дешево лише тому,
що ви не розплачуєтеся за спричинені збитки.
Згорання вугілля виділяє у повітря отруту у вигляді ртуті та свинцю,
збільшуючи витрати на охорону здоров'я на мільярди доларів,
спричиняючи смерть
сотні тисяч людей щороку.
Також виділяється значна кількість вуглекислого газу.
Тож інший бік реальної вартості вугілля -
це нанесені кліматичні збитки, які продовжують зростати.
Понад мільйон гектарів землі спалено цього літа у Каліфорнії,
а масштабні повені затопили третину Бангладешу.
Сотні досліджень оцінювали збитки.
Моє розуміння їхніх висновків,
і тут я покладаюся на моїх колег зі Школи охорони здоров‘я
та друзів-економістів,
моє розуміння таке: вироблення вугільної електроенергії вартістю 10 доларів
спричиняє щонайменше на 8 доларів шкоду людському здоров‘ю,
крім того шкоду клімату теж щонайменше на 8 доларів,
а можливо й більше.
Яка тоді справжня вартість цієї хмари електронів?
Точно не 10 доларів.
А приблизно 26 доларів.
Прихована вартість спалювання нафти та газу
і вживання яловичини настільки велика, наскільки несправедлива.
Кожному, хто намагається створити чисту економіку,
доводиться конкурувати з фірмами, які сильно субсидуються
за рахунок знищення нашого здоров‘я та клімату.
Я не погоджувалася на такий капіталізм.
Це не ринок свободи та справедливості.
Тож..
що ми можемо вдіяти?
Проста відповідь полягає в тому, що уряди повинні вимагати
відшкодування від тих, хто викидає парникові гази.
Однак, на даний момент
немає гарантій, що уряди готові до цього.
Частково тому, що компанії з викопного палива останні 20 років
використовували свої сильно субсидовані прибутки,
щоб заперечувати реальність зміни клімату
і посипати політиків грошима,
котрі повинні контролювати їх.
То ось моя божевільна ідея.
Я думаю, бізнес повинен активізуватися.
Я думаю, бізнес повинен виправити капіталізм.
Я розумію, (Сміється)
що дехто з вас думає: «Прапор тобі в руки»
Хіба я не сказала, що компанії - це ті, хто заперечує науку,
спотворює ринок та лобіює політиків?
Так, сказала.
Але виправити це в інтересах приватного сектору.
Правда в тому, що бізнес приречений, якщо не вирішити проблему зміни клімату.
Буде важко заробляти,
коли великі міста опиняться під водою,
а мільйони розлючених людей досягнуть півночі через неврожай.
Буде важко зберегти вільне підприємництво,
якщо більшість вважає, що багаті і білі
використовують їх для засмічення планети заради своєї вигоди.
Дозвольте мені розповісти про дійсність.
Мій друг Ерік Осмундсен залишив неважку роботу в приватному секторі,
щоб стати генеральним директором компанії з переробки сміття.
Схоже на безглузду ідею,
але Ерік прагнув змін,
інакше ставлення до сміття
могло скоротити викиди на мільярди тонн.
Він зіштовхнувся з непростою проблемою:
індустрія була повністю корумпована.
Фірми скорочували витрати, незаконно вивозячи сміття,
закони не дотримувалися,
а штрафи за порушення були мізерними.
Ерік оголосив, що позбудеться сміття
і підніме ціни, щоб покрити необхідні витрати.
Багато його старших співпрацівників вважали його божевільним.
Половина з них звільнилися.
Його клієнти вчинили те ж саме.
Його конкуренти засудили його за те, що він підірвав репутацію галузі,
він почав отримувати погрози.
Але корупція працює найкраще, коли прихована.
Як тільки Ерік оголосив це публічно, люди підтримали його.
Деякі клієнти були готові платити більше.
Його інвестори погодилися, що високі ідеали згодом окупляться.
Тим працівникам, що залишилися, сподобалася ідея оголосити свою позицію,
тож вони знайшли безліч законних шляхів скорочення витрат.
Ерік переконав декількох своїх конкурентів
приєднатися до нього та відмовитися від незаконного викиду сміття.
Регулюючим органам ставало все тяжче ігнорувати це.
Сьогодні компанія Еріка Norsk Gjenvinning -
одна з найбільших компаній з переробки сировини в Скандинавії.
Дозвольте підвести підсумок.
Існує чотири стовпи змін:
створити бізнес, який зможе встановити правильну ціну,
залишаючись прибутковим.
Переконати конкурентів зробити так само.
Переконати інвесторів, що справа буде прибуткова.
Змусити уряд закріпити правильні ціни законом,
щоб полювання за легкою наживою зникло назавжди.
Я не кажу, що ми це вже зробили.
Справи доволі безнадійні.
Але існують тисячі бізнесменів, як Ерік
і мільйони таких, як ми.
Ми - покупці, співпрацівники, інвестори та громадяни.
Замість того, щоб знищити капіталізм, виправимо його,
зробивши ринки справді справедливими та вільними
та не дозволивши нікому кинути на нас сміття,
не заплативши за це.
У нас є ресурси та технології, щоб зупинити зміни клімату.
Разом ми здатні врятувати дерева
та одне одного.
Дякую.