Aš manau, kad mano gyvenimo misija –
savo darbu kalbėti, apie klimato kaitos problemos svarbą.
Aš keliavau į Arkties šiaurę, kad įamžinčiau besivystančią istoriją
apie ledyno tirpimą
ir į pietus nuo pusiaujo ištirti kylantį jūrų lygį.
Neseniai lankiausi ledinėje Grenlandijos pakrantėje
ir ne daug virš jūros lygio esančiose Maldyvų salose,
sujungdama dvi, atrodo, skirtingas, tačiau vienodai nykstančias
mūsų planetos dalis.
Mano piešiniai tiria perėjimo akimirkas, audringumą
ir ramybę peizaže,
kurie žiūrovams leidžia emociškai suartėti
su vieta, kurioje niekada nebus progos apsilankyti.
Aš renkuosi parodyti grožį, o ne nuniokojimą.
Jeigu jūs galite pajusti šių vaizdų didingumą,
galbūt jūs būsite įkvėpti juos globoti bei saugoti.
Elgsenos psichologija mums sako, jog mes imamės veiksmų
ir priimame sprendimus labiausiai pagal savo emocijas.
Moksliniai darbai parodė, jog menas turi poveikį mūsų emocijoms
labiau negu gąsdinantis žinių reportažas.
Ekspertai pranašauja vasaras šiaurėje be ledo
jau nuo 2020-ųjų.
Jūros lygiai gali pakilti tarp 60 cm ir 3 metrų
iki amžiaus pabaigos.
Aš paskyriau savo karjerą šių projekcijų skleidimui
su įtaigiomis priemonėmis,
kurios mus išjudina taip, kaip statistika negali.
Pirmiausiai aš nukeliauju į vietas,
kur klimato pokyčiai juntami stipriausi.
Toje vietoje aš padarau tūkstančius nuotraukų.
Kai grįžtu į studiją,
dirbu padedama patirties atsiminimų ir nuotraukų,
kad sukurčiau didelio masto kompozicijas,
kartais virš 3 metrų pločio.
Piešiu su minkšta pastele, kuri yra sausa kaip medžio anglis, bet spalvina.
Savo darbą vadinu piešiniais, tačiau kitiems tai – paveikslai.
Nors man labai nepatinka, kai mane vadina „piešėja pirštu.“
(Juokas.)
Aš nenaudoju įrankių
pigmentą ant popieriaus valdžiau
savo pirštais ir delnais.
Piešimas man yra meditacijos forma.
Ji nuramina mano protą.
Tai, ką piešiu, aš matau
ne kaip ledą ar vandenį.
Vietoj to, paveikslas yra „nurengiamas“
iki savo paprastos spalvos formos ir pavidalo.
Kai kūrinys pabaigtas,
pagaliau galiu patirti tą kompoziciją kaip pilną,
kaip ledkalnis plūduriuoja per stiklinį vandenį,
ar iškylanti banga su puta.
Vidutiniškai, prie šio kūrinio dydžio užtrunku apie,
kaip matote, 10 sekundžių.
(Juokas.)
(Plojimai.)
Iš tiesų, panašiau apie 200 valandų, 250 valandų kažkam tokio dydžio.
Aš piešiu jau nuo tada, kai į rankomis galėjau suimti kreidutę.
Mano mama buvo menininkė, ir man augant,
mes visada turėjome meno reikmenų visame name.
Mano mamos meilė fotografavimui
pastūmėjo ją į tolimiausias žemės vietas,
ir mano šeimai bei man gana pasisekė,
kad galėjome kartu dalyvauti ir palaikyti ją šiuose nuotykiuose.
Mes jodinėjome kupranugariais Šiaurės Afrikoje
ir keliavome rogėmis su šunimis sniegu netoli Šiaurės Ašigalio.
2012-ųjų rugpjūtį vadovavau pirmai savo ekspedicijai,
grupei menininkų ir mokslininkų Grenlandijos šiaurės vakarų pakrantėje.
Iš pradžių mano mama turėjo vadovauti šiai išvykai.
Mes abi buvome ankstyvame planavimo etape
ir planavome keliauti kartu,
kai ji tapo smegenų auglio auka.
Vėžys greitai perėjo per jos kūną ir protą,
ir ji pasitraukė iš gyvenimo po šešių mėnesių.
Per jos sirgimo mėnesius
jos atsidavimas ekspedicijai niekada nesvyravo, ir aš daviau pažadą,
jog aš įgyvendinsiu paskutinę kelionę.
Mano mamos aistra Šiaurei
pasireiškė aidu per mano patirtį Grenlandijoje,
ir aš pajutau galią
ir peizažo trapumą.
Absoliutus ledkalnio dydis
yra pribloškiantis.
Ledo laukas yra gyvas judesiais ir garsais,
ko niekada nesitikėjau.
Aš išplėčiau savo kompozicijų mastą,
kad parodyčiau jums tą patį pagarbos jausmą, kurį patyriau.
Ir nors ledo didybė yra akivaizdi,
akivaizdus ir jo pažeidžiamumas.
Iš savo valties
aš galėjau matyti prakaituojant ledą po ne pagal metų laiką šilta saule.
Mums buvo suteikta galimybė aplankyti daugelį Inuitų bendrijų Grenlandijoje,
kurie dabar susiduria su daug iššūkių.
Vietiniai su manim kalbėjo apie didžiulius plotus ledų upių,
kurie taip nebesušąla, kaip anksčiau.
Be ledo, jų medžioklės ir žemdirbystės plotai
yra itin sumažinami,
grąsindami jų gyvenimo būdui ir išlikimui.
Tirpstantys Grenlandijos ledynai
yra vieni didžiausių prisidedančių faktorių prie kylančio jūros lygio,
kuris jau pradėjo skandinti
kai kurias mūsų pasauly žemai esančias salas.
Po vienerių metų kelionės į Grenlandiją aplankiau Maldyvus,
žemiausią ir plokščiausią šalį visame pasauly.
Kai aš buvau ten, sukaupiau paveikslus ir įkvėpimą
naujam darbui:
bangų piešinius, kurios skalauja krantą šalies,
kuri gali atsidurti visiškai po vandeniu jau šiame amžiuje.
Sukrenčiantys įvykiai nutinka kasdien
ir globaliu, ir asmeniniu mastu.
Kai buvau Grenlandijoje,
išbarsčiau savo mamos pelenus vidury tirpstančio ledo.
Dabar ji lieka kaip dalis peizažo, kuris jai labai patiko,
panašiai kaip ir peizažas, išnyksta ir įgauna naują formą.
Tarp visų dovanų, kurias man davė mama,
buvo gebėjimas susitelkti labiau ties pozityviais,
nei negatyviais dalykais.
Mano piešiniai aukština grožį to, ką mes visi galime prarasti.
Tikiuosi, jog jie gali tarnauti kaip įrašai didingų, nuolat kintančių peizažų,
dokumentuoti kismą ir įkvėpti mūsų pasaulinę bendruomenę
imtis veiksmų dėl ateities.
Ačiū.
(Plojimai.)