Hei. Nimeni on Tony, ja tämä on nopea Every Frame a Painting.
Yksi parhaista kehuista jonka elokuvalle voi antaa on, että se tuntuu elävältä.
Siinä on jotain joka hengittää ja on odottamatonta.
Ei ole kyse vain tarinasta tai näyttelijöistä.
On kyse kuvista itsestään.
Esimerkiksi tässä lyhyessä kohtauksessa Nicolas Winding Refnin "Drive" -elokuvassa.
Ensisilmäyksellä se ei vaikuta juurikaan erikoiselta.
Mutta katso tätä! Peitä puolet kuvasta. Huomaa, että pelkkä oikea puoli
kertoo kokonaisen tarinan näistä hahmoista yksin
ja vasen puoli kertoo toista samanaikaista lisätarinaa.
Otos joka olisi voinut kertoa vain yhden tarinan kertookin kaksi.
Ja sen sijaan että olisimme kyllästyneitä silmämme vaihtavat
paikkaa ruudun puolikkaiden välillä.
Tällä kertaa dynamiikka ei ole oikean ja vasemman välillä
vaan ylä-, ja alaruudun.
--Hei. --Hei.
--Ai, te tunnette toisenne. --Älä.
Ylhäällä on kaunis, kasvojen muodostama kolmio.
ja muodostelma täynnä vaaka- ja pystytason viivoja.
Mutta katso mitä alhaalla tapahtuu.
Vaikka se tapahtuukin alitajunnassamme
alaosa ruudusta kertoo meille kokonaisen tarinan
näyttelijöiden käsien avulla.
--Ai, te tunnette toisenne. --Älä.
--Kappas vaan. --Olemme naapureita.
--Naapureita? No sittenhän mekin yritämme olla myös naapurillisia.
Ja kun sanomme elokuvan "elävän", tämä on osa siitä, mitä tarkoitamme.
Tarinankerrontaa tapahtuu hienovaraisesti, ei pelkästään siellä minne katsomme,
vaan myös siellä, minne emme katso. Kun katsot Drivea, alat huomata kuvion.
Miltei jokaisessa otoksessa on muodostelmallinen tasapaino
vasemman ja oikean, ja ylä- ja alaosien,
eli neljäsosien välillä.
Aluksi tämä saattaa tuntua rajoittavalta, mutta tätä perustyökalua käyttämällä
katso kuinka ohjaaja ottaa tavallisen kohtauksen,
ja tekee epätavallisia asioita.
Kun kuski tulee kuvaan, hän on ylävasemmassa neljänneksessä
Luonnollisesti siis odotamme, että seuraavassa kuvassa toinen hahmo on yläoikealla.
Mutta sen sijaan...
Kun kuva lähestyvät toisiaan, kaksi hahmoa ovat lähekkäin tällä tavalla
ja heillä on paljon tilaa takanaan. Vaikka he haluavat puhua...
heillä on muita velvollisuuksia.
Kun kaksi miestä kohtaavat toisensa, he ovat samoissa neljänneksissä,
heidän silmänsä samassa kohtaa, koska he taistelevat samasta asemasta.
Irene taas, heidän tunteidensa kohde, on kuvan yläoikealla tai tasan keskellä.
Riippumatta siitä, että hänen suoritukseensa ei keskitytä, katso hänen näyttelemistään.
Tämä kohtaus lopulta paljastaa kätensä tässä kuvassa
joka on tasapainossa ylävasemman ja alaoikean välillä, antaen meidän
visuaalisesti verrata näitä miehiä, ja nähdä toisen varjon suuntautuvan toiseen.
Vaikka olemme nähneet tämän poistumisoven
ensimmäisestä otoksesta asti, visuaalinen ratkaisu on odottamaton.
Ja ohjaaja, näitä neljänneksiä korostamalla, voi luoda otoksia
jotka ovat tiheästi järjestettyjä
ja oudon odottamattomia
--Omistat kaikki nämä kalliit audot,
--voisi olettaa että sinulla olisi paremmat lukot.
Jos nautit tästä videosta, kokeile neljänneksien hyödyntämistä.
Ne ovat vanha ja yksinkertainen työkalu.
Ja sinun ei pitäisi kopioida Refniä. Aloita vain samoilla työkaluilla
ja kokeile mitä saat aikaan.
Et tarvitse uusinta teknologiaa.
Tarvitset vain yläosan, alaosan, vasemman, oikean
Ja taidon yhdistää ne oikein.
Kääntänyt / Subtitles by BajES