Zdravo.
Ovde sam da bih vam govorila o mojoj životinjskoj muzi:
lenjivcu.
(Smeh)
Beležim čudesne živote najsporijeg sisara na svetu
poslednjih 10 godina.
Još uvek se sećam kad sam ga prvi put ugledala.
Bila sam fascinirana njihovom uvrnutom biologijom.
Mislim, kako da ne volite životinju koja je rođena
sa osmehom na licu?
(Smeh)
I potrebom da grli.
Publika: Aaaa.
Međutim, lenjivci su krajnje neshvaćeni.
Opterećeni su imenom koje govori o grehu
i proklinjani zbog njihovog tromog stila života,
za koji, kako se čini, ljudi smatraju da nema mesta među najpodobnijim
u žustroj trci za opstanak.
Pa, ovde sam da vam kažem da smo skroz pogrešno shvatili ovu životinju -
i da nam razumevanje istine o lenjivcu
može da pomogne da spasimo sebe i ovu planetu koju nazivamo domom.
Pratila sam klevetanje lenjivaca
skroz do španskog osvajača po imenu Valdes,
koji je prvi dao opis lenjivca u svojoj enciklopediji o Novom svetu.
Rekao je da je lenjivac
„najgluplja životinja koja postoji na svetu...
Nikad nisam video životinju koja je toliko ružna i beskorisna.”
(Smeh)
Samo bez ustručavanja, Valdes.
(Smeh)
Želela bih da porazgovaram o Valdesovom umeću crtanja.
(Smeh)
Mislim, šta je to?
(Smeh)
Nikad nisam videla beskorisniju ilustraciju lenjivca.
(Smeh)
Ali mislim, s pozitivne strane,
podario je lenjivcu iznenađujuće ljudsko lice,
a lenjivci zaista imaju iznenađujuće ljudsko lice.
Ovaj lenjivac koga sam fotografisala u Kostariki mislim da liči na Ringa Stara.
(Smeh)
Ali opet, lenjivci imaju neobičnu sličnost s Bitlsima.
(Smeh)
Naročito sam, pak, zadovoljna Polom tamo gore.
Međutim, poput Bitlsa, i lenjivci su izuzetno uspešni.
Potiču iz drevne loze sisara i nekada ih je bilo na desetine vrsta,
uključujući džinovskog zemaljskog lenjivca veličine omanjeg slona,
jedne od retkih životinja dovoljno velikih da pojedu koštice avokada
i da ih rasprše.
Dakle... (Smeh)
Neki od vas su već ukapirali.
(Smeh)
Znači da bez lenjivaca
danas ne biste imali avokado na tostu,
ostavljajući hipstere svuda skroz ucveljene za vreme doručka.
(Smeh)
(Aplauz)
Danas imamo šest preživelih vrsta i one su razvrstane u dve grupe.
Imate bradipus lenjivce sa tri prsta,
to su oni sa frizurama kao Bitlsi i osmesima Mona Lize.
Potom imamo lenjivce sa dva prsta.
Oni više liče na mešanca Vukija i svinje.
Žive u džunglama Centralne i Južne Amerike
i izuzetno su brojni.
Tokom 1970-ih je urađeno ispitivanje
u kišnoj šumi Paname
koje je otkrilo da su lenjivci najbrojnija velika životinja.
Zauzimali su četvrtinu biomase sisara.
Sad, to je užasno mnogo lenjivaca
i to nam nagoveštava da lenjivci uistinu rade nešto ispravno.
Dakle, šta ako bismo, umesto što im se rugamo jer su različiti,
pokušali da učimo od njih?
Mi ljudi smo opsednuti brzinom.
Zauzetost je orden časti,
a pogodnost pobeđuje kvalitet u našem pohodu na hitrost.
Naša zavisnost od instant života guši i nas i planetu.
Idealizujemo životinje poput geparda, „ferarija u životinjskom carstvu”,
koji je u stanju da dosegne 96 km/h za ravno tri sekunde.
Pa šta s tim?
(Smeh)
(Aplauz)
Pa šta?
Lenjivac, s druge strane,
može nonšalantno da pređe 5 metara za minut
s vetrom u leđa.
(Smeh)
Međutim, brzina je skupa.
Gepard je brz, ali na račun snage.
Ne mogu da rizikuju sukobljavanje,
te izgube jedan plen od devet od jačih grabljivica poput hijena.
Nije ni čudo što se smeju.
(Smeh)
Lenjivac, s druge strane,
ima diskretniji pristup večeri.
Preživljavaju loveći i konzumirajući
statično lišće.
(Smeh)
Međutim, vidite, lišće ne želi da ga jedu ništa više od antilope,
te je ispunjeno otrovima i veoma ga je teško svariti.
Pa, kako bi ga konzumirali,
lenjivci takođe moraju da postanu atlete -
atlete u varenju hrane.
(Smeh)
Tajno oružje lenjivca je želudac sa četiri komore
i obilje vremena.
Imaju najsporiju stopu varenja hrane od svih sisara.
A može da potraje i čitav mesec dok svare jedan jedini list,
što obezbeđuje njihovoj jetri obilje vremena da preradi otrove.
Dakle, lenjivci nisu lenji.
Ne, oni su zauzeti.
Varenjem hrane.
(Smeh)
Da, istinski zauzeti.
(Smeh)
Taj lenjivac vredno radi, veoma vredno radi.
I naravno, lišće ima nisku kalorijsku vrednost,
pa su lenjivci evoluirali da troše što je moguće manje energije.
Obavljaju oko 10 procenata posla sisara slične veličine
i preživljavaju na svega sto kalorija dnevno,
zahvaljujući nekim ingenioznim adaptacijama.
Bradipus, lenjivci s tri prsta,
imaju više vratnih kostiju od bilo kog drugog sisara,
čak i žirafe.
Što znači da mogu da okrenu glavu za 270 stepeni
i da brste svuda oko sebe,
a da zapravo ne moraju da se muče i pokreću svoje telo.
(Smeh)
To takođe znači i da su iznenađujuće dobri plivači.
Lenjivci mogu da plove vodom
tri puta brže nego što mogu da se kreću na kopnu,
a plutaju zahvaljujući...
zarobljenim gasovima.
(Smeh)
Dakle -
(Smeh)
lenjivci su jedini poznati sisar koji se ne nadima.
Kada moraju da izbace gas,
njega zapravo apsorbuje njihov krvotok
i izbacuje se na usta poput nekakvog usnog prdeža.
(Smeh)
Izokretanje života naglavačke takođe štedi dodatnu energiju.
Imaju otprilike polovinu skeletne muskulature suvozemnog sisara.
Nemaju zaista mnogo ekstenzornih mišića,
a to su mišići za nošenje tereta;
umesto toga, oslanjaju se na retraktorne mišiće kojima se penju.
Imaju duge, zakrivljene kandže i visoku otpornost na oštećenja,
pa mogu da se bukvalno zakače i vise, poput srećnih, dlakavih ljuljaški
satima bez prekida.
A lenjivci mogu da rade skoro sve u tom izvrnutom položaju.
Spavaju, jedu, pa čak mogu tako i da se porode.
Njihova grla i krvni sudovi su se naročito adaptirali
da pumpaju krv i gutaju hranu nasuprot sili gravitacije.
Imaju lepljive delove na rebrima
koji sprečavaju njihove ogromne želuce da im smrskaju pluća.
A njihovo krzno raste u suprotnom smeru,
pa mogu da se ocede nakon tropskog kvašenja.
Jedini problem je što, ako izvrnete lenjivca,
gravitacija mu oduzme dostojanstvo.
Publika: Aaaa.
Ne mogu da se drže uspravno.
Pa vuku svoja tela kao da planinare po ravnoj površini.
Mislim da je to razlog zašto su rani istraživači poput Valdesa
imali loše mišljenje o njima,
jer su posmatrali lenjivce u pogrešnom položaju i van konteksta.
Provela sam mnoge bezbrižne sate opčinjena lenjivcima u pokretu.
Nedostatak mišića nije smetnja njihovoj snazi niti okretnosti.
Prirodni zen majstori ležernosti se kreću poput usporenog „Labudovog jezera” -
(Smeh)
sa kontrolom težišta dostojnom majstora taj čia.
Ovaj je zaspao usred pokreta, što nije retkost.
(Smeh)
Međutim, verovatno se pitate:
kako viseća vreća koja vari lišće izbegava da je pojedu?
Dobro pitanje.
Ovo je jedna od glavnih lenjivčevih grabljivica.
Radi se o orlu harpiji.
Može da leti brzinom od 80 km/h,
ima kandže veličine onih kod medveda grizli,
oštar vid,
a taj prsten perja usmerava zvuk
kako bi mogao da čuje i najmanje šuškanje lišća.
Lenjivac, s druge strane, ima slab sluh, loš vid,
a bežanje od opasnosti očito nije mogućnost.
Ne, oni preživljavaju tako što nose plašt nevidljivosti
dostojan Harija Potera.
Njihovo krzno ima žlebove koji privlače vlagu
i deluju poput sićušnih hidroponskih bašti za alge,
a one takođe privlače jata beskičmenjaka.
Dakle, oni su sopstveni sporopokretni minijaturni ekosistemi.
Postaju jedno s drvećem.
I smatramo da su im poketi toliko spori
da izmiču pažnji monstruozne harpije
dok preleće kupolama od drveća, skenirajući kretanje.
Lenjivci su tihe nindže
i retko napuštaju bezbednost krošnji -
osim kad se prazne,
a to rade jednom nedeljno pri dnu drveta.
Sad, ovo riskantno i energično ponašanje je dugo bilo misterija
i postoji mnogo teorija o tome zašto to rade.
Međutim, smatram da ostavljaju tajne mirišljave poruke potencijalim partnerima.
Jer, vidite, lenjivci su uopšteno tiha, usamljena bića,
osim kada je ženka u teranju.
Ona se penje na vrh drveta i vrišti da želi seks.
U De-duru.
(Smeh)
Ne verujete mi?
(Zvuk vriska lenjivca)
De-dur.
Ova i samo ova nota privlači pažnju mužjaka.
Ženka oponaša zvuk ptice velike muholovke.
Te tako ostaje prikrivena,
čak i kada iz sve snage vrišti za seksom.
Njeni tajni pozivi na randevu se prenose kilometrima kroz krošnje,
a mužjaci će sporim tempom ići ka njoj.
(Smeh)
Mislim da mirišljava poruka u izmetu ženke pomaže Romeu da se popenje na pravo drvo,
kako ne bi trošio dragocenu energiju penjući se na pogrešno.
Seks je, usput, jedina stvar koju lenjivci obavljaju na brzaka.
Videla sam kako to rade u divljini
i sve se okonča u roku od nekoliko sekundi.
Međutim, opet, zašto traćiti dragocenu energiju na to,
naročito nakon tolikog putovanja?
(Smeh)
Nasuprot drugim sisarima,
lenjivci ne traće vreme održavajući stalno toplu telesnu temperaturu.
Sunčeva energija je besplatna,
pa leškare na suncu poput guštera
i nose neobično gusto krzno za tropske predele kako bi zadržavali toplotu.
Lenjivci imaju čudnovato spor metabolizam.
I smatramo da bi to mogao da bude jedan od razloga
zašto se ponekad oporavljaju od povreda
koje bi ubile mnoge životinje.
Ovaj lenjivac se oporavio od dvostruke amputacije,
a znam lenjivce koji su uspevali da prežive
čak i udare struje sa dalekovoda.
I trenutno smatramo da bi spor metabolizam mogao da bude ključ za opstanak.
Istraživači sa Univerziteta Kanzas koji su izučavali mekušce
otkrili su da je brz metabolizam pokazatelj koja će vrsta mekušca
izumreti.
Lenjivci postoje na planeti u ovom ili onom obliku
preko 40 miliona godina.
Tajna njihovog uspeha je njihova lenja priroda.
Oni su ikone energetske uštede.
A ja sam osnovala Društvo poštovalaca lenjivaca
kako bih promovisala i zaštitila njihove spore, odmerene, održive živote.
Ja sam žustra osoba.
Verovatno ste to pretpostavili.
A lenjivci su me poprilično podučili usporavanju.
I smatram da bi planeta imala koristi
kada bismo istrgli sporo svarljiv list iz njihove knjige.
Zašto ne bismo svi prigrlili lenjivca u sebi
usporavajući,
postajući obazriviji,
umanjujući traćenje radi ugodnosti,
postupajući ekonomičnije s našom energijom,
kreativno reciklirajući
i povezujući se sa prirodom.
U suprotnom se plašim
da će se ispostaviti da smo mi ljudi
„najgluplja životinja koja postoji na svetu.”
Mnogo vam hvala.
Neka lenjivac bude s vama!
(Aplauz)