Svi znamo prizor: Dorothy zatvara oči
i ponavlja mantru Dobre Vještice:
"Najugodnije je u vlastitom prebivalištu,
najugodnije je u vlastitom prebivalištu,
najugodnije je u vlastitom prebivalištu."
Samo što Dorothy to ne kaže. Ona izgovori četiri jednostavne riječi:
"Kod kuće je najljepše."
Svaka je od tih riječ koju ste vjerojatno naučili kroz prvu godinu pričanja,
svaka savršeno sažeta.
Ne radi se o tome da L. Frank Baum nije imao rječnik,
već da, u većini slučajeva, "velike" riječi podbacuju.
Bi li Aerosmith imali hit naziva
"Koračaj u ovome pravcu"?
Vjerojatno ne.
Bi li Patrick Henry započeo revoluciju riječima:
"Snabdijte me slobodom ili na me pustite kob"?
Malo vjerojatno.
Kad se radi o riječima, veće nije uvijek bolje.
"Velike" riječi beskorisne su ako ih se ne razumije.
Ne želim time reći da svako književno djelo
treba biti pisano vokabularom osnovnoškolca,
no važno je poznavati svoju publiku.
Ako ste romanopisac, vaša publika vjerojatno očekuje
300 stranica živih opisa.
U najmanju ruku, očekuju da
nećete koristiti istih 50 riječi da ispunite te stranice.
No većina nas ne može si priuštiti da publiku drži pod prisilom.
Natječemo se s cijelim svijetom nasumičnih smetnji
i borimo se za prostor u rasponu pozornosti
koji se svakom generacijom smanjuje.
Da pređem na stvar.
Raznolikost možda jest začin života, no sažetost je njegov kuhar.
Dakle, kad se radi o "velikim" riječima,
uštedite si prostor i napravite mjesta malima.