עבור כ-365 מיליון אנשים אנגלית היא שפת-אם.
יותר משני מיליארד נוספים לומדים ומדברים אנגלית
כשפה שנייה, או שלישית.
אם אתם דוברים אנגלית,
אתם יכולים להיות מובנים לכמעט 2.5 מיליארד אנשים.
אז למה ללמוד שפה זרה אחרת?
האין זה סתם בזבוז זמן מגוחך?
נלסון מנדלה ספג ביקורת איומה
מצד דרום אפריקנים שחורים על כך שדיבר אפריקאנס.
הוא ענה,
"כשמדברים עם אדם בשפה שהוא מבין,
"פונים לראשו.
"כשמדברים איתו בשפתו שלו,
"פונים לליבו".
אז זה העניין:
אם רוצים לזכות בתשומת ליבו של מישהו,
צריך לדבר אל הלב שלו.
אפיפיורים יודעים את זה.
יוחנן פאולוס השני דיבר כעשר שפות באופן שוטף
ועוד כתריסר, ברמה בסיסית יותר.
לכל מקום שאליו הלך, הוא היה מברך את האנשים
לפחות במספר משפטים בשפתם שלהם;
וזה היה מפתח חשוב לפופולאריות שלו.
אנשים שיש להם חמות ממדינה זרה,
או חמות-לעתיד ממדינה זרה, מודעים לכך גם כן.
הם אולי מדברים אנגלית עם החברות שלהם,
אבל כשהם רוצים להתחבב על האמהות שלהן,
בחורים צעירים מוכנים ללמוד את השפות המטורפות ביותר,
כולל הולנדית.
(צחוק)
ובדרך כלל זה משיג את המטרה.
מדוע?
ובכן, שפת האם שלנו שזורה לגמרי
באישיות שלנו, בזהות שלנו.
כל ההיסטוריה האישית שלנו מושרשת עמוק,
ספוגה בשפת האם שלנו.
יש כל כך הרבה זכרונות ותחושות שמחוברות למילים, לביטויים,
אפילו לדקדוק שאיתו גדלנו.
כך שאם אתם לומדים שפה של אדם אחר,
אתם מראים עניין אמיתי
בחיים שלו, באישיות שלו.
איזו חמות לא תהיה מוחנפת?
כשאתם שומעים את השפה שלכם, אתם מרגישים מחוברים.
כשאתם נוסעים לארץ אחרת,
ומדברים בשפה זרה במשך ימים או שבועות,
ברגע שאתם עולים על מטוס
שבו צוות הטיסה מברך אתכם בשפתכם,
אתם יודעים שאתם בדרך הביתה.
אילו לשפות-אם היה ריח,
אני חושבת שהן היו מדיפות ניחוח של עוגיות,
ומרק עוף מנחם,
והבושם של סבתא -
אולי אפילו קצת כמו כדורי נפטלין.
זו יכולה כנראה להיות גם הסיבה לכך ששפות מתוכננות,
כמו אספרנטו, אף פעם לא הצליחו לצבור פופולריות כפי המצופה.
הן עשויות להיות מעוצבות בחוכמה רבה
ולהיות פשוטות וקלות ללמידה,
אך אף מדינה מעולם לא אימצה שפה מלאכותית כשפתה הרשמית.
וגם לא כשפה זרה שתילמד באופן שיטתי
בהקיף רחב לזמן ממושך,
על אף שנעשו ניסיונות לעשות זאת.
אבל איכשהו, למרות הקשיים של שפות טבעיות -
כמו יוצאי-דופן מתסכלים,
אי התאמה בין איות להגייה,
ולעיתים דקדוק מסובך עד גיחוך -
למרות כל אלה,
אנחנו מעדיפים ללמוד שפות שהתפתחו באופן טבעי, יחד עם האדם.
שפות מתוכננות פונות אל הראש.
שפות טבעיות - מדיפות ניחוח של עוגיות.
עבור נלסון מנדלה, לימודי אפריקאנס היו חלק מאסטרטגיית "דע את האויב".
הוא אמר: "מוכרחים לדעת את השפה שלו ואת התשוקות שלו,
את התקוות ואת הפחדים שלו, אם ברצונכם להביסו".
וכך עשה. וזה עבד.
אבל זה לא תקף רק לגבי אויבים, נכון?
זה נוגע לכל מיני סוגים של קשרים אנושיים.
ואני גם אהיה האחרונה לטעון שחמיות הן אויבות -
בהגדרתן.
לפני כשבע או שמונה שנים,
טיילתי ברחבי פולין עם משפחתי,
החנויות עמדו להיסגר, והיינו צריכים לקנות אוכל.
בסופו של דבר, ראינו סופרמרקט מעברו השני של הכביש.
הדרך היחידה שבה יכולנו להגיע לשם בזמן הייתה לבצע פניית פרסה.
אז זה מה שעשיתי.
סביר להניח שזה היה מסוכן.
זה בהחלט היה לא חוקי.
בחניון, אפילו עוד לפני שהספקתי לכבות את המנוע -
- שמעתי נקישות. טוק-טוק.
פתחתי את החלון החשמלי ושני זוגות עיניים הופיעו.
כל זוג עיניים היה מחובר לשוטר.
ובכן, הפולנית שלי רחוקה מאוד מלהיות שוטפת,
אפילו כשאני במיטבי,
אבל פעם הייתי מסוגלת לנהל שיחה פשוטה.
אבל בסיטואציה הזאת, במצפון לא נקי,
כששני נציגי חוק, במדים, נועצים בי את מבטם.
כל מילה הגיונית שאי פעם ידעתי בפולנית פשוט פרחה מזכרוני.
עדיין, לרגע לא שקלתי אפילו
לנסות ולטפל במצב הזה באנגלית.
האנגלית הייתה כנראה מועילה לי מבחינה לשונית,
אבל הייתה כנראה גורמת לחוסר נוחות בקרב השוטרים.
אז החלטתי לדבוק בפולנית.
איך?
הפינה הפולנית הקטנטנה הזאת במוחי נמחקה באותו רגע,
למעט דבר אחד.
היה דבר אחד שעליו חזרתי לעיתים כל כך קרובות
עד שהייתי יכולה לצטט אותו מתוך שינה.
זה היה שיר ילדים,
על צפרדע חולה.
(צחוק)
זה מה שהיה לי.
אני יודעת שזה היה דבר מוזר לעשות, אבל פשוט פלטתי את המילים:
(פולנית) "צפרדע אחת שחשה ברע
"הלכה לרופא ובשיעול קרקרה,
"הרופא הרכיב את משקפיו מפני שהיה איש די זקן וסב".
הבטתי בשוטרים.
והם פשוט בהו בי.
(צחוק)
אני זוכרת שאחד מהם גירד בראשו.
ואז הם חייכו.
הם חייכו.
וזה גרם לי להירגע,
טוב, לפחות במידה שאיפשרה לעוד כמה מילים רלוונטיות
לדדות חזרה אל תוך ראשי,
ויכולתי לגמגם כמה חצאי משפטים כמו,
"מאוד מצטרת, הייתי צריכה אוכל, לא אעשה את זה שוב לעולם".
והם ויתרו לי.
כשרצתי במהרה אל תוך החנות, הם צעקו לי בפולנית:
"שיהיה לך טיול נעים!"
אני לא מתכוונת להסית אתכם ללמוד שפות
כדי שתוכלו לטייל ברחבי העולם, לעבור על החוק ולהתחמק מעונש.
אבל הסיפור הקטן הזה ממחיש כיצד כמה מילים בודדות,
פשוטות או טיפשיות ככל שיהיו, רק כמה מילים,
יכולות לפנות ישירות ללב ולהמיס אותו.
דרך אגב, הייתה תוכנית ב' לשיר הצפרדע החולה.
היה משהו שזכרתי בצורה טובה באותה מידה.
שיר של שיכורים.
(צחוק)
זה כנראה לא היה משיג לי חיוך
סביר יותר, טיול לתחנת המשטרה המקומית
לשם ביצוע בדיקת דם.
אתם לא צריכים ללמוד הרבה שפות,
ואתם לא צריכים ללמוד אותן על בוריין.
מספר מילים בהחלט יספיקו לכם;
עשר מילים שפונות ללב יכולות להשפיע יותר
מאלף מילים שפונות לראש.
תמיד תוכלו לבחור באנגלית ולהיפגש באמצע הדרך.
אבל אתם יכולים גם להיות אלה שחוצים את קו האמצע
ופוגשים את המכרים החדשים שלכם או את היריבים שלכם, מי שזה לא יהיה,
פוגשים אותם במגרש שלהם.
דיבור בשפה של האחר לא הופך אתכם חלשים,
אלא מוכיח שאתם חזקים.
האדם שיש לו את האומץ, ועושה את המאמץ לחצות את הקווים,
הוא זה שמנצח בסופו של דבר.
אל תחששו לעשות טעויות. טעויות הופכות אתכם לאנושיים.
ובמקרה הזה, יש בונוס:
אם אתם מבצעים טעות במהלך מסעותיכם,
אתם נותנים הזדמנות לאחרים לעזור לכם, לבוא לקראתכם.
ובדרך זו, הקשר שזה עתה יצרתם, מתחזק.
אז, האם אתם רוצים שיבינו אתכם
או שאתם רוצים להתחבר?
בואו נמשיך כולנו ללמוד ולהשתמש באנגלית
על מנת שנוכל לתקשר עם קהלים מעורבים, כמו שאנחנו עושים כאן ב-TEDx.
אנגלית היא כלי רב עוצמה לשיתוף ידע,
לועידות בינלאומיות על בעיות כלל עולמיות.
מעל לכל, אנגלית היא הכביש המהיר אל 365 מיליון לבבות.
עבור 365 מיליון אנשים, לאנגלית יש ניחוח של עוגיות.
אבל למה לעצור שם?
מדוע לא לעשות מאמץ נוסף
וללמוד לפחות עוד שפה זרה אחת?
יש עוד המון טעמים של עוגיות.
בואו נלך לטעום טעם חדש.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)