Uns 365 milions de persones tenen l'anglès com a llengua materna.
Més de 2.000 milions més l'aprenen i parlen
com a segona o tercera llengua.
Si parles anglès,
quasi 2.500 milions de persones et poden entendre.
Per què hauries d'aprendre un altre idioma?
No és malbaratar el temps?
A Nelson Mandela els sud-africans negres
el van criticar molt per parlar Afrikaans.
Ell contestà:
"Quan parles a un home en un idioma que entén,
li arribes al cap.
Quan li parles en la seva llengua,
li arribes al cor."
Això va així:
si et vols guanyar algú,
li has de parlar al seu cor.
Els Papes ho saben.
Joan Pau II parlava uns deu idiomes fluïdament
i una dotzena més a un nivell més bàsic.
Allà on anava, saludava la gent
amb unes quantes frases en la seva llengua
i això va ser clau per a la seva popularitat.
La gent que té sogres estrangeres,
o futures sogres estrangeres, també ho saben.
Poden parlar anglès amb les seves xicotes,
però quan volen estar a bones amb la mare de la noia,
els nois estan disposats a aprendre els idiomes més estranys,
inclòs el neerlandès.
(Rialles)
I normalment funciona.
Per què?
Per què la nostra llengua està totalment entrellaçada
amb la nostra personalitat, amb la nostra identitat.
Tota la nostra història personal està profundament arrelada,
està amarada en la nostra llengua materna.
Hi ha molts records i sentiments connectats amb paraules, expressions,
fins i tot amb la gramàtica amb la que hem crescut.
Si aprens la llengua d'una altra persona,
li mostres que estàs molt interessat
en la seva vida, en la seva personalitat.
Quina sogra no estaria afalagada?
Quan sents la teva llengua, et sents connectat.
Quan viatges
i portes dies o setmanes parlant un idioma estranger,
quan puges a l'avió
i els membres de la tripulació et saluden en la teva llengua,
saps que tornes a casa.
Si les llengües maternes tinguessin aroma,
crec que farien olor de galetes,
i a caldo reconfortant,
i a la colònia de la iaia –
potser fins i tot una mica a naftalina.
Aquesta podria ser la raó per què els idiomes artificials,
com l'esperanto, mai no s'han popularitzat tant com es podria esperar.
Encara que siguin dissenyats de manera inteligent
i siguin fàcils d'aprendre,
cap país no ha adoptat mai una llengua artificial com pròpia.
Ni com llengua estrangera per ensenyar-la sistemàticament
a gran escala durant molt de temps,
encara que s'ha intentat.
Però malgrat les dificultats de les llengües naturals –
com ara irregularitats frustrants,
la discrepància entre escriptura i pronunciació,
la complexitat de vegades absurda de la gramàtica –
malgrat tot això,
preferim els idiomes que creixen de manera natural amb les persones.
Les llengües artificials parlen al cap.
Les naturals fan olor de galetes.
Per a Nelson Mandela, aprendre Afrikaans significava "conèixer el teu enemic".
Deia: "Has de conèixer la seva llengua i les seves passions
i esperances i pors, si els vols vèncer."
Ell ho va fer. I va funcionar.
Però no es tracta sempre d'enemics, oi?
Això funciona amb tots els tipus de relacions humanes.
I no seré jo qui digui que les sogres són l'enemic –
per definició.
Fa set o vuit anys,
conduïa per Polònia amb la meva família.
Les botigues estaven a punt de tancar, i havíem de comprar menjar.
Vam veure un supermercat a l'altra banda del carrer.
L'única manera d'arribar-hi a temps era girant en rodó.
I això és el que vaig fer.
Probablement va ser perillós.
I, sens dubte, era il·legal.
A l'aparcament, abans de poder apagar el motor –
– vaig sentir un toc-toc.
Baixo la finestreta i apareixen dos parells d'ulls.
Darrera de cada parell, un policia.
No puc dir que tingui un polonès fluïd
ni en els meus millors temps,
però podia tenir una conversa senzilla.
Però en aquella circumstància, sentint-me culpable,
cara a cara amb dos representants de la llei, d'uniforme,
qualsevol paraula en polonès amb sentit que sabia, em va marxar del cap.
Però ni se'm va passar pel cap,
intentar lidiar amb aquesta situació en anglès.
L'anglès probablement m'hagués donat l'avantatge lingüístic,
però podria haver incomodat els policies.
Vaig decidir parlar en polonès.
Com?
El raconet polonès del meu cervell s'havia quedat en blanc
tret d'una cosa.
Era quelcom que havia repetit tant
que ho hauria pogut repetir dormint.
Era un poesia per nens,
sobre una granota malalta.
(Rialles)
Això és el que tenia al cap.
Sé que era quelcom estrany, però ho vaig deixar anar:
(en polonès) Una granota estava dèbil
se'n va anar al metge i li va dir que estava malalta.
El metge es posa les ulleres perquè es força gran."
Em miro als policies.
I ells em miren de fit a fit.
(Rialles)
Crec recordar que un es va gratar el cap.
I després van somriure.
Van somriure.
I això em va relaxar,
prou per a que unes poques paraules més adequades
em vinguessin al cap,
vaig poder balbotejar quatre frases del tipus:
"Ho sento molt, necessitava menjar, no ho tornaré a fer."
Em van deixar anar.
Mentre corria cap a la botiga, van dir: (polonès) “Szczęśliwej podróży!"
"Bon viatge!"
No tinc intenció de convèncer-vos d'aprendre idiomes
perquè viatgeu pel món i infringiu la llei sense conseqüències.
Però aquest petit episodi il·lustra com unes poques paraules,
encara que siguin simples o ximples, només quatre paraules,
poden arribar al cor i fondre'l.
Per cert, hi havia una alternativa a la granota malalta.
Hi havia una cosa que em sabia igual de bé:
una cançó de taverna.
(Rialles)
Que potser no hagués provocat un somriure
sinó probablement un viatge a la comissaria
per una prova d'alcoholèmia.
No cal aprendre molts idiomes,
i no cal aprendre'ls a la perfecció.
Amb una mica es pot arribar lluny.
Deu paraules que arribin al cor poden donar més resultat
que un miler al cap.
Sempre podem triar usar l'anglès i trobar-nos a mig camí.
Però també podem triar ser aquell que creua la línia del mig
i acostar-nos al nostre nou conegut, o oponent, sigui qui sigui,
anar al seu propi terreny.
Parlar l'idioma de l'altre no ens fa febles,
demostra que som forts.
És la persona que té el coratge, i fa l'esforç de creuar les línies
qui guanya al final.
No tingueu por de les errades. Les errades ens fan humans.
I en aquest cas, hi ha un extra:
si feu una errada,
doneu als altres una oportunitat per ajudar-vos, per acostar-se-us.
I així, la connexió que acabeu d'iniciar serà més forta.
I doncs, voleu que us entenguin
o voleu connectar?
Continuem aprenent i utilitzant l'anglès.
Per poder interactuar amb públics barrejats, com aquí a TEDx.
L'anglès és una eina poderosa per compartir coneixements,
per a convencions internacionals sobre problemes mundials.
Sobre tot, l'anglès es l'autopista cap a 365 milions de cors.
Per a 365 milions de persones, l'anglès fa olor de galetes.
Però, per què aturar-nos aquí?
Per què no fer l'esforç extra
i aprendre, com a mínim un altre idioma estranger?
Hi ha molts tipus de galetes diferents al món.
Tastem-ne un de nou.
Gràcies.
(Aplaudiments)