אם הייתי אמן טוב יותר או משהו, הייתי באמת מנסה את אלה הרבה מאות פעמים.
מחרוזות שונות ומצבים שונים, לא רציתי להכירםטוב מדי.
הרבה מהעבודה שלי היא על לא להיות מסוגל לעשות משהו היטב.
היא מנסה למקם את עצמה במקום שבו
הערכה של אומנות אינה בהכרח חלק מההערכה של היצירה.
כלומר, איש לא יוכל לאמר לי כיצד לעשות את עבודת האומנות שביצירה זו.
זה מגיע, ממש, מבפנים.
אחד הדברים החשובים אודות יצירות אלו הוא איפוא שרוך אחד יחצהו אחר.
ובמקרים מסוימים, הם צורבים את השרוך מתחת כך שבמונחים של כוונות,
הם יוצרים דוק, במקרים אחרים, הם לא.
כמו באחרון, הראשון שוקע על ידי המשקל והשני בוער ונשאר למעלה.
אז הרעיון של להיות אשליה גם מוסבר בסוג זה של התפר החופף.
ובין אם זה חפיפה אמיתית או אשליה, או במידת מה מראה אמיתי של אשליה,
אני מתכוון, שזהו החלק האהוב עלי ביצירה כולה. והוא אולי נושא היצירה כולה .
כי רוב העבודה שלי אינה מאחזת עיניים.
וכך שהאשליה, אם יש אשליה, היא בעצם אמיתית.
אבל ביצירות אלו, זה מקבל סיבוב, והכיף, הוא סוג אמיתי של איכס איכס כיף,
כאשר הם למעשה, האמיתי נראה כמו אשליה - אז האיכות ילדותית.
אוקי. אז זה שמח, שמח לחיות יחד, אני חושב.