(Video) Emma Murphy: Salut! Numele meu e Emma, Emma Murphy.
Acesta e Xavier în spatele meu.
Am doi copii, Xavier și Arabella.
Arabella are șapte luni.
M-am gândit mult
și am reflectat dacă să postez sau nu acest video.
Voiam și nu voiam... și tot așa.
După mult timp de gândire,
am hotărât că trebuie s-o fac pentru mine și copiii mei.
Trebuie să fac cunoscută această problemă și altor femei.
Am 26 de ani, sunt din Dublin și am doi copii.
De trei ani și jumătate sunt într-o relație
cu cineva care am crezut că e dragostea vieții mele.
A fost dragostea vieții mele.
L-am iubit din toată inima.
Am avut și bune și rele.
Mă bucur de cele bune,
dar nu-mi va fi dor de momentele rele.
Din nefericire, anul trecut am aflat că m-a înșelat
cu una dintre clientele lui.
Am aflat în iunie, dar el a negat.
Ea m-a contactat în noiembrie și mi-a spus că e însărcinată.
În această tensiune, am intrat în travaliu prematur.
Lumea mea s-a întors pe dos, după cum vă puteți imagina.
Ai senzația că îl cunoști, nu-i așa?
Mi-a fost atât de greu...
Îl iubeam atât de mult încât am încercat să-l iert,
i-am oferit a doua șansă și l-am primit înapoi.
Dar din nefericire,
am aflat că m-a înșelat din nou.
Weekendul de Ziua Tatălui nu l-a petrecut cu noi.
A fost cu altcineva
și am aflat asta vineri.
Așa că m-am dus la sală și l-am confruntat.
Bineînțeles că a negat.
Iar când i-am aruncat telefonul, mi-a dat un pumn în față.
Nu era prima oară.
Anul trecut mi-a spart capul la o petrecere,
iar înainte de asta m-a lovit până mi-a învinețit un ochi.
În ultimul an și jumătate,
mi s-a spus că sunt paranoică,
psihopată,
nebună.
Că instabilitatea mea mă va omorî cândva.
Chiar și acum îmi mai spune că instabilitatea mea mă va ucide.
Și știți ceva?
După ce s-a întâmplat vineri, am realizat că nu e acceptabil.
Niciun bărbat nu are dreptul să ridice mâna la o femeie.
Niciun bărbat, indiferent cât de mare sau mic este.
Nu contează de unde ești.
Nu e permis să ridici mâna asupra unei femei.
Și abia acum mi-am dat seama de asta.
Am avut curajul să plec
și să mă duc acasă la familie, prieteni și oameni care mă iubesc.
Am avut curajul să fac ceva de data asta,
pentru că e inacceptabil, chiar dacă se întâmplă doar o dată.
Dar e și mai rău să ajungi să crezi că asta e acceptabil.
Să fii torturat psihic și să ți se spună că ești paranoic și labil,
asta e tortură psihică.
Niciun bărbat n-ar trebui să facă asta unei femei.
Așa că acum sunt o mamă singură, cu doi copii minunați.
Din păcate, când vor întreba unde e tatăl lor,
el nu va mai fi lângă noi.
Nu va mai fi aici pentru ei.
Viețile noastre sunt complet distruse.
Iar ei vor ști că tati a lovit-o pe mami.
Și asta nu e ceva la care copiii să fie martori.
N-ar trebui să asiste la violență.
Așadar, dacă cineva dintre voi
trece prin ceva asemănător cu ce am trăit eu,
trebuie să găsiți curajul
să scăpați de orice lucru anormal cum e violența.
Du-te la familia ta, la prieteni, la cei care te iubesc și le pasă de tine,
și vorbește cu ei.
Mai ales dacă ai copii,
nu e un mediu sănătos pentru ei.
Niciun copil n-ar trebui să vadă asta.
Micuțul meu era în mașină vineri
și plângea.
L-am privit și mi-a sfâșiat inima.
Chiar dacă n-are decât 18 luni, n-ar trebui să vadă așa ceva.
Dacă e vreo femeie care simte că nu poate ieși dintr-o relație,
că nu poate să plece,
trebuie să o facă dacă nu e în siguranță.
Și dacă vă certați,
iar bărbatul tău te lovește sau ridică mâna asupra ta,
trebuie să pleci,
pentru că dacă s-a întâmplat o dată, se va mai întâmpla.
Sper că am reușit să atrag atenția asupra acestei probleme.
Și dacă a ajuns la inima cuiva, arătați-i acest videoclip.
Mulțumesc!
(Aplauze)
(Pe scenă) EM: În 2015, viața mea s-a schimbat radical.
Stăteam pe scări plângând, pierdută, confuză și speriată.
Apoi am început să înregistrez.
Îmi înregistram gândurile, căutând o scăpare.
O evadare care să mă oprească să mă întorc la iadul din casa mea,
unde trăiam într-o relație abuzivă care mă lăsase cu încă un ochi vânăt.
Când am început să înregistrez,
aveam un milion de emoții care îmi treceau prin corp.
Picioarele îmi tremurau, gleznele se loveau una de alta.
Nu știam nici ce zi este,
nici nu înțelegeam de ce acest videoclip devenise atât de viral.
În clipa în care am apăsat „postează”, viața mea s-a schimbat.
În câteva minute, acest videoclip a devenit viral.
Sute și mii de vizualizări.
În 24 de ore, a avut milioane de vizualizări.
Scuzați-mă.
Ca mamă de 26 de ani, cu doi copii,
unul de șapte luni și altul de 18 luni,
știam în adâncul sufletului că nu merit așa ceva.
Știam în adâncul sufletului că merit să fiu fericită.
Știam în adâncul sufletului că nu e bine, că ceva e greșit.
Așa că am luat atitudine.
Am postat acest video pe rețelele sociale.
Habar n-aveam ce influență va avea.
„Cum e posibil așa ceva?” mă întrebam,
„Cum a putut acest videoclip să devină așa viral?
Sunt doar o fată obișnuită și povestea mea e una simplă.”
Până acum, a fost vizionat de peste 50 de milioane de ori.
Gândiți-vă la asta.
Niciodată nu mi-am imaginat așa ceva.
Dacă vă miră numărul de vizionări, să știți că și pe mine m-a mirat.
Mă gândesc că oamenii au rezonat cu povestea mea.
Că s-au recunoscut.
Toți cunoaștem pe cineva care a trecut prin violență domestică.
Unii dintre cei care au vizionat au fost ei înșiși victime.
Unii poate au fost agresori.
Oameni care au pretins că te iubesc și prețuiesc mult,
dar nu s-au putut controla când a venit vorba de violența fizică.
Acest video a fost folosit în toată lumea ca instrument de pregătire
în școli, universități și organizații pentru violența domestică.
E folosit în fiecare zi ca să le ajute pe femeile care suferă la fel ca mine.
E un instrument eficient din viața reală care a salvat vieți.
Nu m-am gândit niciodată că voi crea un asemenea instrument important,
dar sunt extrem de recunoscătoare
că din atâta durere a apărut atât de mult bine.
A arătat ce înseamnă și care sunt efectele
abuzului fizic, psihic și emoțional.
Nu mi-am dat seama atunci,
dar când am apăsat „înregistrare”, am descoperit forța vocii mele.
Iar când am apăsat „postează”, am descoperit puterea rețelelor sociale.
A început ca un strigăt de ajutor către prieteni și familie,
iar Facebook l-a pus la dispoziția a milioane de oameni,
lărgindu-mi cercul la milioane de ecrane din întreaga lume.
Dacă nu era această platformă ca să-mi fac auzită vocea,
aș fi încă acolo,
în acel loc nenorocit unde îmi doream să mor.
Poate n-aș fi găsit niciodată curajul de a pleca.
Aș fi plâns în fiecare zi,
dorindu-mi să mor.
Sună ciudat, dar îngerul meu păzitor a venit dintr-o rețea puternică.
Platformele sociale mi-au salvat viața.
Cum am mai spus, dacă nu erau rețelele sociale,
probabil că aș fi murit.
Dar nu am murit.
Din fericire, sunt cât se poate de vie și de activă.
De atunci, mi-am folosit vocea puternică recent descoperită
pentru a vorbi în numele fiecărei femei sau bărbat expus la violența domestică.
Acum doi ani, eram pe scenă
la Conferința Mondială a Femeilor de la Haga, în Olanda.
Mă uitam în sala plină cu peste o mie de oameni,
o mie de oameni influenți din întreaga lume.
M-a cuprins îndoiala.
Nu mai eram așa sigură pe mine.
Îmi tremurau genunchii.
M-am întrebat:
„Pot să fac asta?
Pot să vorbesc?
Pot să le ofer oamenilor ce au nevoie?”
Și mi-a venit un gând:
„Sunt doar o mie de oameni.
Emma, tu ai vorbit la milioane de oameni.”
Astăzi, acesta e mesajul meu către femei.
Dacă o relație nu merge, plecați.
Rapid și ferm.
Plecați.
Cereți ajutor.
Dacă nu aveți internet,
ieșiți din casă și strigați până primiți ajutor.
Vorbiți cu familia, cu prietenii, cu colegii.
Nu-i excludeți.
Și mergeți la poliție.
Dacă stai în continuare acolo unde există violență fizică,
poți fi omorât.
Cel mai important,
iubiți-vă mai mult decât orice în viață.
Și învățați-i pe copii să facă la fel.
Vă mulțumesc mult!
(Aplauze)