[I ett ögonblick av klarsyn ...]
Det är 1816.
En 35-årig läkare, René Laennec,
promenerar genom Paris.
Han stannar och ser på när två barn signalerar till varandra
genom en lång träplanka.
Ett barn håller plankan mot örat.
Det andra skrapar på motsatt ände,
och skickar det förstärkta ljudet genom hela plankan.
Senare kallas Laennec in för att undersöka en ung kvinna med hjärtproblem.
Patienten är, enligt historien, väldigt yppig,
och Laennec uttrycker viss tvekan
kring att lägga örat direkt mot hennes bröstkorg.
Men så minns han barnen med plankan,
och i ett ögonblick av klarsyn och värdighet
rullar han ihop ett pappersark,
lägger ena änden mot sitt öra
och andra änden mot den unga kvinnans böljande barm.
Han blir förtjust över klarheten i ljudet.
Laennec tillbringar de följande tre åren med att utveckla och testa olika material
och mekanismer
innan han väljer en ihålig trätub med en löstagbar propp.
Hans anordning blir föregångaren
till det stetoskop av metall, plast och gummi som vi använder idag.