„Drumul pe care nu l-am ales” de Robert Frost
Două drumuri se despărțeau într-o pădure aurie,
Îmi pare rău că nu le-am putut pe amândouă urma
Și, pentru că eram singurul călător,
am zăbovit privind în lungul celui dintâi, cât mai departe,
Până acolo unde se pierdea sub pământ;
Apoi am apucat-o pe al doilea, ce nu era mai prejos
Și care poate era chiar mai îndreptățit să-l străbat
căci era acoperit cu iarbă și neumblat.
Deși, trecând pe unul dintre ele,
era de parcă le-aș fi străbătut pe amândouă,
Iar în acea dimineață se întindeau la fel: Iarba lor nu era bătătorită de pași.
L-am lăsat pe primul pentru o altă zi
Știind totuși că, pornind pe unul dintre ele,
Cu greu m-aș mai fi întors vreodată.
Așa voi povesti cu un suspin
Cândva, peste ani și ani:
Două drumuri se despărțeau într-o pădure, iar eu
Am pornit-o pe cel mai puțin străbătut Și asta mi-a schimbat viața.