DR. STEVEN ZUCKER: Olemme Pietarin kirkon basilikassa
Michelangelon Pieta-veistoksen edessä
DR. BETH HARRIS: Olemme onnekkaita -
sillä maanantai-aamun ajankohdasta ja sateesta johtuen olemme ainoat paikalla.
Veistos vaikuttaa pienehköltä
Niin vaikuttaa.
Suhteesssa kappeliin -
jossa se sijaitsee -
mutta erityisesti suhteessa valtavaan Pietarin kirkkoon
Tosin veistos -
alunperin valmistui kardinaalille -
ja lopulta päätyi vanhaan Pietarin kirkkoon -
joka oli merkittävästi nykyistä pienempi -
niinpä sen mittasuhteet olisivat olleet erilaiset -
arkkitehtuurin osalta.
Kiinnostavaa havaita -
huolimatta veistoksen suhteellisen pienestä koosta -
ja että olemme n. 6 metrin etäisyydellä siitä -
- että se on silti hyvin intiimi kuvaelma.
Jotain todella erityistä on aistittavissa -
Michelangelon luomassa -
kuolleen Jeesuksen -
ja poikaansa sylissään pitävän Maria-äidin välisessä suhteessa.
Maria näyttää hyvin nuorelta ja kauniilta -
mutta hänen vartalonsa, syli on ikäänkuin laajentunut kantamaan -
poikansa kuollutta ruumista sylissään, tuntien sen -
painon.
Eräs kauneimmista kohdista mielestäni -
veistoksessa on, kuinka Maria pitää oikeaa kättään -
nostaen kuollutta hieman ylös.
Ja aivan ensimmäisenä tulee tunne -
että Michelangelo on muuttanut marmorin lihaksi -
mutta myös, että ruumin paino -
tekee kuolemasta Marialle käsinkoskettavan.
Kuolleen ruumis -
ei lainkaan vaikuttaisi kannattelevan itseään -
ja Marian on ponnisteltava pitääkseen otteensa -
ja näin syntynyt kontrasti -
saa mielestäni aikaan fyysisen kokemuksen
veistosta katsoattessa.
Hänen kuollut ruumiinsa -
näyttää todella eläneen nuoren miehen vartalolta, rintakehä -
- ja vatsalihakset.
Ja kuitenkin se
näyttäytyy tavalla, jossa -
vartalo lepää kauniina Marian sylissä.
Ja myös Marian hahmossa on mielenkiintoinen vastakkainasettelu -
hänen sulokkuutensa ja kauneutensa -
mutta toisaalta vahvuutensa ja kyvykkyytensä
helposti kannatella Jeesusta
Katso kuinka syvälle marmoria on veistetty.
Kangas
Tosirakkaus -
kivestä esiin veistetynä, saa aikaan hyvin eloisalla tavalla -
esiin muutoksen, valon ja varjon -
kankaan pinnan monimuotoisuus vasten -
Kristuksen jalkojen ja vartalon pelkistetyn karkeaa pintaa-
kädet -
Maria kallistaa päätään ja katsoo alas -
suoraan poikaansa.
Jeesuksen pää on kallistunut taakse -
molemmat kuin synkronoituina.
Ja Jeesuksen kaula on esitetty paljastettuna -
äärimmäisen haavoittuvana.
Kristuksen jalat roikkuvat ilmassa.
Marian vasen käsi on avoinna ja hienostuneesti eteen ojennettuna -
aivan kuin hän vielä käsittelisi Jeesuksen kuolemaa.
Mutta tavassa esittää -
Jeesuksen ruumis katsojille -
on sanoma, että tämä on tie pelastukseen.
Tämä on Jumalan uhri ihmiskunnan puolesta, minun uhraukseni, minun poikani -
tämä mahdollistaa lunastuksesi.
Tavallaan veistoksessa on nähtävillä polku -
joka osoittaa Marian käteen.
Marian asun laskostus ja polvi suuntautuvat Kristuksen polviin -
jotka puolestaan muodostavat eräänlaisen sillan Marian käteen -
ja tämän kaltaiseen pohdiskeluun.
Ja onkin selvää, että tällainen kuvaus on -
tarkoitettu pohdiskeltavaksi.
Ja kipu ja kärsimys joita Kristus on sietänyt...
Ja Maria on sietää.
Jota Marian sietää -
on tarkoitus ajatella polkuna...
Lattiaa kiillotetaan....
OK, eiköhän kaikota!