Mindenkivel szeretném megosztani
azt a fontos tudnivalót, amelyet nagyapámtól tanultam
12 éves koromban.
Szerintem fontos,
mert rámutat a naponta elkövetett rengeteg erőszakra.
Az erőszak nagyon elterjedt a világban,
és ha nem teszünk ellene,
akkor nem maradunk meg tovább ebben a világban.
Civilizációk omlottak össze, elpusztították őket,
és ez a civilizáció is
a megsemmisülés fele halad.
De az irányzat megfordítható.
Erre tanított nagyapám,
mikor több mind 100 éve kidolgozta
az erőszakmentesség filozófiáját.
Alkalmazta, és nekünk is megmutatta,
hogyan oldhatjuk meg békésen nézeteltéréseinket.
Amit ma szeretnék elmesélni,
egy kis ceruza miatt került szóba.
Iskolából érkeztem haza 12 évesen
a kezemben ezzel a kis ceruzával.
Körülbelül 8 cm hosszú volt.
Úgy éreztem, már megérdemlek egy jobbat,
ez nagyon kicsi, hogy használjam.
Meg sem gondoltam, csak kidobtam,
hiszen teljesen biztos voltam abban,
hogy nagyapám újat ad, mikor kérem.
De aznap este, mikor ceruzát kértem nagyapámtól,
ahelyett hogy adott volna, kérdezgetni kezdett.
Érdekelte, hogy fogyott el a ceruza, hova dobtam el, miért dobtam ki stb.
Fel sem tudtam fogni, miért ez a nagy felhajtás egy kis ceruza miatt,
míg ki nem küldött érte.
"Biztos csak viccel – mondtam
Nem gondolhatja komolyan, hogy menjek ki a sötétbe,
és keressem meg a ceruzát?”
"Teljesen komolyan gondolom. Íme, egy zseblámpa."
Kiküldött zseblámpával megkeresni a ceruzát,
és majdnem két órán át keresgéltem.
Végül előkerült, bevittem neki.
Mesélni kezdett: "Ülj ide, és két fontos dolgot tanulj meg.
Az első tanulság:
ha oly egyszerű dolgot állítunk elő, mint a ceruza,
akkor is rengeteg természeti erőforrást használunk el,
és mikor eldobjuk,
akkor természeti erőforrásokat dobunk ki,
ez erőszak a természet ellen.
A második tanulság:
mivel gazdag társadalomban élünk,
megengedhetjük magunknak a nagybani beszerzését,
túlfogyasztjuk a világ erőforrásait;
a túlzott fogyasztásunk miatt
máshol másokat megfosztunk ezektől az erőforrásoktól,
szegénységben kell éljenek,
és ez az emberiség elleni erőszak."
Itt döbbentem rá először,
hogy mindennapi tudatos
és tudattalan apró tetteink,
a túlzott fogyasztásunkkal és a pazarlással –
mert bőségesen rendelkezésre áll, és módunkban áll, hogy kidobjuk –,
mind felgyülemlik abban az erőszakban,
mely napjainkban sújtja a világot.
Ez egyenlőtlenséget okoz,
nemcsak gazdasági egyenlőtlenséget,
hanem végül társadalmit, kulturálist és vallásit is.
E napjainkban észlelt egyenlőtlenségek
gyűlölethez és előítélethez vezetnek.
A lecke tökéletes megértéséhez
levezettette velem az erőszak származását,
családfaszerűen,
ahol az erőszak a nagyszülőket jelenti,
létezik fizikai és passzív erőszak,
mint a két felmenő.
Mindennap lefekvés előtt
elemeznem és meg kellett vizsgálnom napi tapasztalataim.
Meg kellett találjam gyengeségeim,
és felvázolnom a fára.
Ha fizikai erőszak volt,
akkor a fizikai ág alá került.
Ha olyan mindennapi dolog,
amelyhez nem társítunk tettlegességet,
néha még nem is találkozunk a másik személlyel,
de tettünk vagy mulasztásunk mégis sért valakit valahol,
akkor az a passzív erőszak ág alá kerül.
A passzív erőszak kiderítésére
megkérdeztem magamtól:
Ha valaki ilyent tenne velem,
bántana vagy segítene vele?
Ha úgy találtam, hogy bántó lenne,
akkor a passzív erőszak oldalra került.
Mikor ezt a belső vizsgálatot elkezdtem,
magam is meglepődtem, hogy pár hónap alatt
a szobám egyik egész falát teleírtam
a passzív erőszak tetteivel.
A fizikai erőszak nem gyarapodott ilyen mértékben,
mert fizikai bántalmazó tetteink korlátozottak.
A passzív erőszakot sokszor fel sem ismerjük,
és észre sem vesszük, hogy elkövetjük.
Így mutatott,
mikor betelt a fal, és rácsodálkoztam,
hogy ennyi passzív erőszakot követhettem el,
vagy a világban ennyi passzív erőszakot követhetnek el,
és ekkor elmagyarázta nagyapám a kettő kapcsolatát:
"Naponta, folyamatosan – mondta –
akarva vagy akaratlan követünk el passzív erőszakot,
és dühöt keltünk az áldozatban,
és az áldozat erőszakhoz folyamodik, hogy igazságot szolgáltassanak neki."
Napjainkban ezt jelenti az igazságszolgáltatás.
Bosszúra vágyunk,
valaki meglakol a minket ért sérelmek miatt.
Az igazságszolgáltatás a bosszú,
és a következőképpen történik,
mikor valaki áldozatul esik a passzív erőszaknak:
igazságot követelnek bosszúval.
Itt megemlítette,
hogy meg kell értsük,
hogyan vezet a passzív erőszak
fizikai erőszakhoz szerte a világban.
Hangsúlyozta,
hogy a ma előforduló összes erőszak
silány emberi kapcsolatokkal magyarázható.
Az erőszakmentesség alapját
a következő négy elv képezi:
a tisztelet,
a megértés,
az elfogadás és az elismerés.
Ezeken a pilléreken nyugszik
az erőszakmentes filozófia elve,
ezekre a pillérekre kell helyezni
az egymáshoz fűződő kapcsolatainkat.
Tisztelnünk kell magunkat és egymást,
és tisztelnünk kell kapcsolatunkat az összes lénnyel.
Azt hisszük, hogy független egyedek vagyunk,
és azt tehetünk, amit akarunk, és senkinek semmi köze hozzá.
De nem vagyunk független egyedek.
Összefüggünk, kapcsolatban állunk,
és ezt meg kell értsük, és ennek megfelelően kell viselkedjünk.
Csak ha becsüljük magunkat, és tiszteletben tartunk minden feltételt,
akkor értjük meg,
kik vagyunk, mik vagyunk, és miért létezünk a Földön.
Nem véletlenül vagyunk itt.
Nem csak időtöltésre vagyunk itt születésünktől halálunkig,
reggeltől estig,
megszokott feladatainkat végezve,
és nem törődve a nagyvilág dolgaival.
Mind össze vagyunk kapcsolódva,
egyének, közösségek és a természettel is.
Csak ennek felismerése után
fogadjuk el egymást mint emberi lényeket.
Napjainkban több ismérv szerint osztályozzuk egymást:
vallás, társadalmi helyzet, kultúra, rassz szerint.
Rengeteg különböző osztályozás létezik,
és minden alkalommal, mikor megcímkézünk valakit,
akkor falat emelünk közénk.
Minden válaszfalépítés
összetűzés lehetőségét teremti meg.
Fel kell fogjuk:
itt mindannyian egyenlők vagyunk.
Bármilyen a bőrünk színe, bármilyen vallásúak vagyunk,
bármilyen a filozófiai nézetünk
vagy származásunk,
egyenlők vagyunk, és mind egyek vagyunk.
Csak ennek elfogadása után
fogjuk tisztelni saját emberi létünket.
Ezeken az elveken alapszik
nagyapám erőszakmentes filozófiája,
és ezek alapján próbált létrehozni egymás elfogadásán alapuló társadalmat.
ahol boldogan, harmóniában élünk.
A béke nem valósítható meg csupán háború nélkül.
A békét csak úgy érhetjük el,
ha létrehozzuk az emberek közti harmóniát,
ahol szeretetben és tiszteletben élünk együtt.
Ezt bárki megvalósíthatja.
A civilizáció ma nem csak anyagi javakat
és nem csak hatalmat jelent.
A civilizáció azt jelenti:
hogyan viszonyulunk egymáshoz?
Milyen a viszonyunk a természettel és minden más lénnyel?
Ez határozza meg, mennyire vagyunk civilizáltak.
Ezt meg kell értsük, és igyekezzünk megvalósítani a gyakorlatban.
Még elmesélek egy történetet.
Ezt a történetet szerette elmesélni nekünk nagyapám
gyerekkoromban:
egy ókori indiai király történetét,
aki kíváncsi lett a béke jelentésére.
Királysága minden tudósát meghívta az udvarába,
hogy elmagyarázzák a béke jelentését.
Mindenki igyekezett a legjobb formáját hozni,
de senki sem tudott neki megfelelő választ adni.
Egyik nap egy tudós érkezett látogatóba a szomszéd városból,
és a király őt is megkérdezte a béke jelentéséről.
"Az igazi választ csak egy bölcs tudja,
aki a királyságon kívül lakik.
De annyira öreg, hogy nem tud eljönni ide.
Oda kell menned, és megkérdezned.”
Másnap a király elment a bölcshöz,
és megkérdezte a béke jelentéséről.
A bölcs hátrament a házban,
egy szem búzával tért vissza,
melyet a király tenyerébe helyezett,
és azt mondta: "Íme, a válasz.”
Természetesen,
a király nem tudta, mi köze a búzaszemnek a békéhez,
de nem akarta mutatni tudatlanságát,
ezért csendesen tenyerébe zárta a búzaszemet,
és visszavonult udvarába.
Talált egy kis arany dobozt, és beletette a búzaszemet.
Minden reggel
kinyitotta a dobozt a válaszért,
de nem lelte a választ.
Pár nap múlva, mikor tudósa újra eljött,
a király kérte, hogy adjon magyarázatot:
"Elküldtél a bölcshöz, aki ezt a búzaszemet adta,
és azóta sem tudom, mi köze a búzaszemnek a békéhez."
A tudós így felelt:
"Nagyon egyszerű!
Míg a búzaszemet a dobozban tartod,
semmi sem történik.
Esetleg elrohad és elvész,
és véget ér a története.
De ha lehetőséget adsz, hogy ez a búzaszem kapcsolódjon az összes elemmel,
ha földbe veted,
akkor kihajt és felnő,
és hamarosan egész búzatáblád lesz.
Ez a béke jelentése:
ha valaki megtalálja a békét,
szívébe zárva tartja, saját hasznára,
akkor vele együtt fog eltűnni.
De ha kapcsolatba kerül az elemekkel,
akkor kinő,
és hamarosan az egész világ tele lesz béketeremtőkkel.”
Azért jöttem ma, hogy búzaszemet adjak önöknek,
nagyapámtól kaptam,
és remélem, nem hagyják elveszni,
hanem hagyják kapcsolódni,
hogy együtt
szebbé tegyük a világot a jövő nemzedéknek.
Köszönöm.
(Taps)