Nu, viața nu e mereu roz,
dar de multe ori depinde cum o vedem.
Vă amintiți cum în zilele ploioase
ne rugăm să se lumineze cerurile,
iar brusc apare curcubeul
și ne bucurăm?
E un miracol divin.
Nu, nu mereu sunt flori în grădina noastră,
ci speranță, unde e numai pământ arid lipsit de afecțiune.
În această zi specială a autismului, lumea nu se oprește, continuă,
urmându-și drumul stâncos.
Dar noi vom căuta perla
în acea scoică închisă, care e autismul.
Să ne unim visurile într-a-nvinge coșmarul neglijenței.
Să facem pași, pașii noștri atât de obosiți de mers,
căutându-vă pe voi în locuri întunecate.
Ne e teamă, nu putem renunța.
De multe ori ne îndoim, dar nu ne putem frânge.
Inima frântă de durere...
Ziua trece, viața continuă,
dar lupta nu e niciodată în zadar.
Zi de zi, umanitatea conștientizează
că voi nu sunteți umbre, sunteți persoane
ferite de rău, de către autism.
(Aplauze)