Yogi Berra amerikai baseballjátékos, modern korunk bölcse mondta egyszer:
"Ha nem tudjuk, hova megyünk, előfordulhat, hogy sosem érkezünk meg."
Tudományos ismereteink segítségével ma jobban értjük és világosabban látjuk,
milyen jövő elé nézünk a klímaváltozás korában,
és milyen hatása lehet ennek az egészségünkre.
Ma arról szeretnék beszélni, mik a következményei annak,
hogy a fosszilis üzemanyagok elégetése során keletkezett üvegházhatású gázok
csökkentik élelmiszereink tápanyagértékét.
Kezdjük a táplálkozási piramissal.
Ezt mindannyian jól ismerjük.
Kiegyensúlyozott étrendre mindenkinek szüksége van.
Szükségünk van fehérjékre,
szükségünk van mikrotápanyagokra,
és szükségünk van vitaminokra.
Ez tehát egy lehetőség arra, hogy átgondoljuk,
hogyan juthatunk hozzá napi szükségleteinkhez
egészségünk fenntartása érdekében.
De nem csak azért eszünk, mert kell.
Azért is eszünk, mert enni jó.
Itt van a kenyér, a tészta, a pizza
és még jó pár élelmiszer, ami fontos szerepet tölt be emberi kultúránkban.
Imádunk ilyesmit enni.
Ezek tehát táplálkozási
és kulturális szempontból is fontosak.
A szén-dioxid szintje az ipari forradalom óta folyamatosan nő.
Koncentrációja 280 ppm (rész/millió) értékről napjainkra 410 ppm-re növekedett,
és tovább nő.
A növények a növekedéshez szükséges szénmennyiséget szén-dioxidból nyerik.
Magukba szívják
és lebontják,
hogy kivonják belőle a szenet.
A talajból is vesznek fel tápanyagokat.
A szén-dioxid tehát a növények élelmiszere,
és ha azt nézzük, hogy a szén-dioxid koncentráció nő,
élelmiszerellátási szempontból ez akár az egész világ számára jó hír is lehetne,
hiszen lehetővé teszi, hogy minden nap mindenkinek elegendő élelem jusson.
Ma 820 millió ember számára szerte a világon nincs elég táplálék.
Sokan írtak már arról, hogy a megnövekedett CO2-koncentráció
hogyan segíti a szükséges táplálékmennyiség biztosítását.
Ahhoz, hogy 2050-ben elegendő élelmiszer jusson 9-10 milliárd embernek,
növelnünk kell a mezőgazdasági termelés hatékonyságát,
és el kell érnünk a kitűzött Fenntartható Fejlődési Célokat,
különösen a kettes számút,
mely szerint fel kell számolnunk az éhezést,
javítanunk kell az élelmiszerek tápanyagértékét,
és biztosítanunk kell, hogy mindenki hozzájuthasson a szükséges élelemhez.
Tudjuk, hogy a klímaváltozás befolyásolja a mezőgazdasági termelést.
Tudjuk, hogy a Föld ma kb. egy fokkal melegebb,
mint az iparosodás előtti korban.
Ez pedig a világ számos pontján kihat a hőmérsékletre és a csapadékmennyiségre,
ami befolyásolja
a mezőgazdaság termelékenységét.
És nemcsak hőmérséklet- és csapadékváltozással kell számolnunk,
hanem az extrém időjárással is.
Olyasmire gondolok, mint a hőséghullámok, az árvizek és az aszályok,
melyek komoly hatással vannak a termelékenységre.
A megnövekedett szén-dioxid mennyiség
azon túl, hogy segíti a növények fejlődését,
más következményekkel is jár.
Ha ugyanis a növények több szén-dioxidhoz jutnak,
több szénhidrátot, cukrot és keményítőt állítanak elő,
és ezzel csökken bennük a fehérjék és egyéb fontos tápanyagok koncentrációja.
És ez élelmiszerbiztonsági szempontból nagyon fontos lehet a jövőben.
Néhány napja egy klímaváltozásról szóló kerekasztal-beszélgetésen elhangzott,
hogy a szakértők ötheted részben optimisták:
derűlátóak ugyanis a hét öt napján,
a másik két napon pedig ezt beszélik meg.
Ha a mikrotápanyagokra gondolunk,
ezeknek szinte mindegyikét érinti a magas CO2-koncentráció.
Különösen kettőt: a vasat és a cinket.
Ha nem jutunk elég vashoz, vashiányos vérszegénység alakulhat ki.
Ennek tünetei például a fáradékonyság és a nehéz légzés,
de néhány igen súlyos következménye is lehet ennek a hiánybetegségnek.
Ha nem jutunk elég cinkhez,
nem lesz étvágyunk.
Ez is komoly probléma ma a világban.
Körülbelül egymilliárd ember szenved cinkhiányban.
A cink nagyon fontos az anyák és gyermekek egészségvédelmében.
Hatással van a növekedésre.
B-vitaminokra több okból is szükségünk van.
Ezek segítenek abban, hogy az élelmet energiává alakítsuk át.
Nagyon fontosak
a test különböző fiziológiai feladatainak ellátásához.
Ha a növényekben több a szén-dioxid,
kevesebb bennük a nitrogén,
és így kevesebb a B-vitamin is.
És nem csak rólunk, emberekről van szó.
Érinti ez például a szarvasmarha-állományt is,
hiszen a legelők minősége is romlik.
Valójában érint mindenkit, aki növényi táplálékot fogyaszt.
És gondoljuk kis kedvenceinkre: a cicákra és a kutyákra is.
Ha megnézik a nekik készült eledelek címkéit, látják,
ezekben is jelentős mennyiségű gabona van.
Tehát mindenkit érint ez a probléma.
Honnan tudjuk, hogy gond van?
Alátámasztják ezt terepkutatások,
valamint laboratóriumi vizsgálatokra épülő kutatások is.
Mit is takarnak a terepkutatások?
És itt hadd korlátozzam a kérdést a búzára és a rizsre.
Ebben az esetben például rizsföldeket vizsgálnak,
melyeket parcellákra osztanak:
mindig ugyanazokat a parcellákat nézik,
ahol ugyanaz a talaj,
ugyanaz a csapadékmennyiség,
minden ugyanaz.
Annyi a különbség, hogy egyes parcellák légkörébe több szén-dioxidot juttatnak.
Így össze tudják hasonlítani
a mai körülményeket azzal,
ami az emelkedő szén-dioxid szint mellett a jövőben várható.
Magam is részt vettem az egyik ilyen kutatásban.
18 rizstáblát tanulmányoztunk Kínában és Japánban.
A termesztés ebben az esetben is olyan körülmények közt történt,
amely az évszázad későbbi időszakában várható.
Mutatom az eredményeket.
A fehér oszlop a mai helyzetet mutatja,
a piros pedig a jövőbelit.
Ahogy látjuk, itt 10%-kal kevesebb a fehérjetartalom,
kb. 8%-kal kevesebb a vas, és kb. 5%-kal kevesebb a cink.
Ez nem tűnik nagy különbségnek,
de ha belegondolunk a szegényebb rétegek helyzetébe,
akik elsősorban keményítőtartalmú élelmiszereket fogyasztanak,
ez a helyzet a már ma is nélkülözőnek
még több nélkülözést jelent,
és ez egyidejűleg sokféle egészségügyi problémát is okoz majd.
A helyzet még súlyosabb a B-vitaminok esetében.
Ha megnézzük a B1- és B2-vitamin szintjét,
látjuk, hogy ez kb. 17%-kal kevesebb.
A pantoténsav, vagyis a B5-vitamin szintje 13%-kal csökkent.
A folsav 30%-kal.
És itt most a kutatási mérések átlagáról beszélünk.
A folsav fontos szerepet játszik a terhesség korai szakaszaiban.
Azoknak a várandós nőknek, akik nem jutnak elég folsavhoz,
nagyobb valószínűséggel születik gyermeke rendellenességgel.
Ezek tehát nagyon komoly lehetséges egészségügyi következmények,
ha a CO2-szintje tovább nő.
Egy másik példa.
Chris Weyant és kollégái azt modellezték,
milyen következményei vannak a CO2 emelkedésének a vas és cink szintjére –
ők csak a vasat és a cinket nézték –,
és hogy mik a lehetséges egészségügyi kockázatok.
Nézték a maláriát, a hasmenéses betegségeket, a tüdőgyulladást,
a vashiányos vérszegénységet,
és azt, mire számíthatunk 2050-re.
Minél sötétebb egy adott szín,
annál súlyosabbak a következmények.
Láthatjuk tehát, hogy ez elsősorban
Ázsiát és Afrikát érinti,
de ne feledkezzünk meg arról sem, hogy például az Egyesült Államokban,
vagy az európai országokban,
szintén érintett a lakosság –
becslések szerint mintegy 125 millió ember.
A kutatók modellezték azt is, mi lenne a leghatékonyabb ellenlépés.
Arra jutottak, hogy a megoldás az lenne, ha az évszázad közepéig
csökkentenénk az üvegházhatású gázok kibocsátását,
így az évszázad második felében
már nem kellene aggódnunk a következmények miatt.
Ezek a kísérletek, vagyis a modellezés
magát a klímaváltozást nem vette figyelembe.
Csak a szén-dioxidra koncentráltak.
Ha viszont a két hatást összeadjuk,
a várható következmények sokkal súlyosabbak, mint ahogy eddig bemutattam.
Nagyon szeretném elmondani önöknek,
hogyan változott meg nagyszüleink kora óta
a reggelink és az ebédünk
tápanyagtartalom tekintetében.
De nem tudom.
Ezzel kapcsolatban nincsenek még kutatási eredményeink.
Szeretnék választ adni arra is, hogy az élelmiszerellátás biztonságát
hogyan befolyásolják ezek a tényezők,
de erről sem tudok beszámolni.
Ezzel kapcsolatban sincsenek eredményeink.
Sok mindennek kell még utánajárnunk ezen a területen,
ide értve azt is, hogy mik a lehetséges megoldások.
Ma ugyanis nem tudjuk még pontosan,
de egy sor lehetőségünk van.
Fejlett technológia áll rendelkezésünkre.
Aztán itt a növénynemesítés, a táplálék-összetétel biztosítás.
A talajminőség is sokat jelenthet.
És természetesen jó lenne tudni,
hogy ezek a változások hogyan hatnak majd az egészségünkre,
valamint gyermekeink és unokáink egészségére.
Mindehhez viszont időre és pénzre van szükség.
Sok időbe telik, míg minden kérdésünkre választ kapunk.
Nincs olyan országos testület vagy üzleti csoport,
aki az ilyen kutatásokat finanszírozná.
Nagy szükségünk van pedig forrásokra, hogy meg tudjuk határozni az irányt.
Addig annyit tehetünk,
hogy biztosítjuk, hogy mindenki teljes értékű élelmiszerekhez jusson hozzá –
és nemcsak a föld gazdagabb részein, hanem mindenhol.
Az is fontos, hogy egyénileg és társadalmi szinten is csökkentsük
az üvegházhatású gázok kibocsátását és így a ránk váró kihívásokat.
Szoktuk mondani: "Ha az oktatás szerinted drága,
gondolj bele, milyen drága a tudatlanság!"
Ne jussunk el idáig. Vállaljunk anyagi áldozatot önmagunkért,
a gyermekeinkért
és a bolygónkért.
Köszönöm.
(Taps)