Idag ska jag tala om
ämnet korruption.
Korruption definieras som
missbruk av en förtroendeställning
till förmån för sig själv - alternativt,
för sina vänner, sin familj eller sina finansiärer.
Vänner, familj och finansiärer.
Men vi behöver förstå vad vi menar med korruption,
vi behöver förstå att
vi har lärt oss att förstå det fel, och att erkänna det.
Vi behöver vara modiga nog att erkänna det
för att börja ändra hur vi hanterar det.
För det första handlar det om den mest utbredda myten,
om att det egentligen inte är ett brott.
När vi träffar våra vänner och nära och kära,
och vi pratar om brott inom landet,
brott i Belomont, brott i Diego eller i Marabella,
är det ingen som tar upp korruption.
Så är det.
När en polischef uttalar sig om brott på TV
går han inte in på korruption.
När ministern för nationell säkerhet talar om brott,
nämner inte heller han någonting om korruption.
Vad jag menar är att det är ett brott.
Det är ett ekonomiskt brott, eftersom vi blandar in en plundring av skattebetalares pengar.
Korruption inom det offentliga och privata är verkligt.
Med min erfarenhet från den privata sektorn
kan jag berätta att det finns kolossalt mycket korruption
i den privata sektorn som inte har någonting med statsmakterna att göra.
Samma mutor och handtryckning
pågår i den privata sektorn.
Idag ska jag fokusera på korruptionen i den offentliga sektorn,
i vilken den privata sektorn också deltar.
En andra viktig myt att förstå -
vi behöver nämligen avliva dessa myter,
montera ned dem och
göra dem till ett åtlöje -
är den som säger
att korruption bara är ett litet problem.
Om det är ett problem, är det bara ett litet,
att det bara motsvarar 10 eller 15 procent,
att det alltid har pågått och förmodligen alltid kommer att pågå
och att det är meningslöst att stifta lagar om det, eftersom det inte är mycket man kan göra åt det.
Jag vill visa att även detta
är en farlig, mycket farlig, myt.
Det är ett slags folkligt självskadebeteende.
Jag vill nämna något om och
gå tillbaka 30 år i tiden
med Trinidad och Tobago som exempel,
ett litet västindiskt land, rikt på resurser.
På 1970-talet ökade landets välstånd kraftigt
och det berodde på att oljepriset i världen gick upp.
Det kallas för "oljepengar". Statskassan höll på att spricka av pengar.
Det är ironiskt med tanke på
att vi befinner oss i Central Bank idag.
Historien är fylld av ironier.
Vi befinner oss i Cental Bank idag
och Central Bank står för mycket av det som jag ska tala om.
Vi talar om ansvarslöshet i offentlig tjänst.
Ja, på andra sidan av terrassen
finns Finansdepartementet
och vi har en hel del som är kopplat till oss idag.
Vårt samtal äger rum i er helgedom idag.
(Applåder)
Det första jag vill prata om är att
när alla pengarna flödade in i vårt land för ungefär 40 år sedan,
gav vi oss in på - statsmakterna gav sig in på -
en rad olika mellanstatliga projekt
för att få landet att utvecklas snabbt.
Några av de största projekten i landet
genomfördes genom mellanstatliga uppgörelser
med några av de ledande länderna i världen
- USA, Storbritannien, Frankrike med flera.
Som sagt, även den här byggnaden vi befinner oss i, ironiskt nog,
var en del av dessa olika anläggningar,
som kallades för the Twin Towers.
Det blev någonting så upprörande det hela
att en undersökningskommission utsågs
som 1982 lade fram
den så kallade Ballahrapporten
och de mellanstatliga arrangemangen upphörde meddetsamma.
Premiärministern talade senare i parlamentet
om budgetfrågor och sade någonting som jag aldrig kommer att glömma.
Det fastnade hos mig. Jag var en ung man för tillfället.
Det gick rakt in i hjärtat.
Och han sade att - Jag ska kolla om det här fungerar.
Är det okey?
Det här var vad han berättade.
Han berättade att
två tredjedelar av de "oljepengar"
vi gör av med - skattebetalarnas pengar
- blev bortkastade eller stulna.
10 eller 15 procent är som sagt rent fördärv.
Det är en rövarhistoria. Glöm den.
Den är för små barn. Vi är vuxna
och vi försöker ta itu med vad som händer i vårt samhälle.
Det här är omfattningen av problemet.
Två tredjedelar av pengarna går till spillo eller stjäls.
Det var för 30 år sedan. 1982 var Ballah.
Så vad har ändrats?
Det tar mig emot att beröra genanta hemligheter
för en internationell publik, men jag måste.
För fyra månader sedan drabbades vi av en konstitutionell skandal i vårt land.
Vi kallar det för fiaskot "Section 34".
Det handlar om en skum lag.
En suspekt lag antogs
under skumma förhållanden
för att frige några skumma personer. (Skratt)
Dessa personer kallades för
de anklagade från Piarco-flygplatsen.
Jag ska använda min egen ordbok här idag.
De är de anklagade från Piarco-flygplatsen.
Det var en konstitutionell skandal av högsta klass
och jag kallar den för sammansvärjningen för att förleda parlamentet.
Den förnämsta institutionen i landet fördes på villovägar.
Vi har att göra med perversa individer här,
på ett ekonomiskt plan.
Förstår ni hur allvarligt det här problemet är?
Det blev väldiga protester. Flera av oss i det här rummet
deltog i protesterna på olika sätt.
Vad som är viktigast är att den amerikanska ambassaden framförde klagomål,
varför parlamentet sammankallades snabbt
och lagen avskaffades.
Lagen upphävdes, som jurister säger.
Men saken är den
att parlamentet överlistades under hela händelseförloppet.
För vad som faktiskt hände
under det misstänkta godkännandet av den här lagen,
är att lagen antogs
samma helg som vi firade 50 år av självständighet,
vårt självständighetsfirande.
Det här är vad det skandalösa handlar om.
Det var ett otäckt sätt att nå mognad, men vi nådde det
eftersom vi alla förstod det
och vad jag vet var det första gången
som det uppstod en massprotest mot korruption.
Det gav mig en hel del hopp.
Ibland känner man sig som den enda som
sysslar med den här typen av arbete.
Detta laggodkännande och upphävandet av lagen
stärkte fallet med Piarco-flygplatsens anklagade.
Det var en dubbelbluff av riktigt högt slag som ägde rum.
Men vad beskylldes de för?
Vad stod de anklagade för?
Det har jag inte klargjort för er ännu.
Vi höll på att bygga, eller delvis bygga om,
en flygplats som hade blivit omodern.
Hela projektet kostade ca 1,6 miljarder dollar,
Trinidad och Tobago-dollar,
och det förekom en hel del fusk med anbud
och annan misstänkt verksamhet.
För att få en idé om vad det bestod av
och sätta ihop det med myten om
att det inte är någonting särskilt märkvärdigt,
kan vi se på den här bilden.
Det är inte jag som säger det här.
Det är riksåklagaren i ett skriftligt uttalande.
Han säger att av projektets kostnad på 1,6 miljarder dollar
har en miljard dollar spårats till
utlandsbaserade bankkonton.
Man har funnit en miljard dollar av
skattebetalarnas pengar i utlandsbaserade bankkonton.
Med den misstänksamhet jag har
blir jag upprörd över att... Jag ska stanna upp här,
vilket jag ska göra då och då för att ta upp särskilda saker.
Jag ska stanna vid en sak som jag såg
i november förra året på Wall Street. Det var vid Zuccotti Park.
Det var höst. Det var kyligt. Det var fuktigt. Det började mörkna.
Jag gick tillsammans med demonstranter
och tittade på One Wall Street, Occupy Wall Street-rörelsen som rörde sig i området.
Det fanns en kvinna med en skylt, en väldigt enkel sådan,
och hon hade något jagat i sitt utseende.
Skylten var gjord av Bristol-papp som vi brukar kalla det för
och den hade skrivts med en märkpenna.
Det som skylten förmedlade berörde mig direkt.
Den sa: "Om du inte är upprörd har du inte lyssnat ordentligt."
Du har inte varit uppmärksam, om du inte känner dig upprörd över allt detta.
Lyssna därför noga nu, för vi kommer in på allt djupare vatten.
Min hjärna började arbeta.
Hur vore det om...
ja, jag är ju en smula misstänksam av mig, läser spionromaner och liknande.
Hur vore det om...(Skratt)
För att klara sig bland orättvisor
är det bra att läsa en massa spionromaner
och lära sig något av det, eller hur? (Skratt)
Men tänk om detta inte var första gången.
Tänk om det bara var första gången som
den eller de sattes fast.
Tänk om det har hänt innan. Hur kan man få reda på det?
De tidigare två exemplen jag nämnde
handlade om korruption i byggnadssektorn.
Jag har förmånen att leda
det rådgivande rådet, som är utan vinstintresse.
Vi finns på jcc.org.tt och vi leder kampen för
att åstadkomma ett nytt system för offentlig upphandling
om hur offentliga pengar förhandlas.
Engagera er gärna, ni som är intresserade av att veta mer om det
eller ansluta sig till oss eller skriva under våra petitioner.
Nu ska jag fortsätta med en annan sak som hör hit,
för en av mina egna kampanjer som jag har lett
i mer än tre och ett halvt år
är för insyn och ansvarighet
kring räddningsaktionen för CL Financial.
CL Financial är Västindiens största konglomerat någonsin.
Jag ska inte gå in på detaljer
men det förklaras ha kraschat - jag ska uttrycka mig försiktigt
det förklaras ha kraschat i januari 2009.
Det är snart fyra år sedan.
I ett aldrig tidigare skådat anfall av frikostighet -
och man måste vara väldigt misstänksam mot dessa männsikor -
och jag vill uttrycka mig med försiktighet,
förband sig den dåvarande regeringen
att återbetala alla fordringsägare.
Utan rädsla för motsägelse kan jag säga
att det har inte hänt någon annanstans på jorden.
Vi behöver förstå, för vi saknar kontext.
Människor säger att det är precis som Wall Street. Det är inte som Wall Street.
Trinidad och Tobago är som en plats med andra fysiska eller biologiska lagar ...
Det är inte precis som överallt. (Applåder)
Det är inte precis som överallt. Det är inte precis som överallt.
Här är det på ett sätt, där ute är det på ett annat.
Jag är allvarlig nu.
De har haft räddningsaktioner på Wall Street.
De har haft räddningsaktioner i London.
De har haft räddningsaktioner i Europa.
I Afrika har de haft räddningsaktioner. I Nigeria kollapsade
sex av de större affärsbankerna samtidigt som våra.
Det är intressant att jämföra hur man i Nigeria
har hanterat det. Det har hanterat det mycket bra
jämfört med oss.
Ingenstans på jorden
har samtliga borgenärer räddats
utöver vad deras lagstadgade rättigheter kräver.
Bara här. Så vad var anledningen till den storsinta handlingen?
Är våra statsmakter så storsinta? Kanske är de det.
Låt oss titta närmare på det.
Jag började gräva i det, skriva om det med mera.
Mitt jobb och mina insatser kan läsas på
AfraRaymond.com, som är mitt namn.
Det är en icke-vinstdrivande blogg som jag driver.
Inte lika populär som några av de andras, men så är det.
(Skratt)
Men saken är den att den bittra erfarenheten av Section 34,
sammansvärjningen för att förleda parlamentet,
som ägde rum i augusti
när vi skulle fira vår självständighet.
Och när september kom tvingades jag rannsaka mig
och på nytt fundera över mitt läge.
Jag behövde titta på en del av mitt arbete, på en del av det jag hade skrivit
och på en del av de utbyten jag hade haft med befattningshavarna
för att förstå vad som var vad.
Som vi säger i Trinidad och Tobago, vem är vem och vad är vad?
Vi behöver tänka över det igen.
Jag lämnade in en begäran om utlämning av allmän handling
i maj i år, till Finansdepartementet.
Finansdepartementet håller till i det andra tornet.
Detta är det andra sammanhanget.
Finansdepartementet lyder under bestämmelserna i
Freedom of Information Act (offentlighetsprincipen).
Jag ska presentera ett exempel på om det här verkligen stämmer.
Centralbanken där vi befinner oss idag
är befriad från bestämmelserna i Freedom of Information Act.
Man kan alltså inte ställla dem några frågor
och de behöver inte svara på några.
Sådan är lagen sedan 1999.
Så jag kastade mig in i denna kamp, och jag ställde fyra frågor.
Jag återger frågorna kort tillsammans med svaret,
så att ni ska kunna få en bild av var vi är någonstans.
Här är inte som någon annanstans.
Fråga nummer ett:
Jag bad att få se räkenskaperna för CL Financial,
och om räkenskaperna inte kan visas -
finansministern gör uttalanden,
stiftar nya lagar och ger tal och så vidare.
Vilka är de siffror som han förlitar sig på?
Det är som skämtet: Jag vill ha samma som han dricker.
De skrev tillbaka till mig och frågade
vad jag egentligen ville.
De svarade på min fråga med en fråga.
Andra punkten: Jag vill se
vem som är borgenärerna i gruppen som har återbetalats.
Jag vill stanna upp här och påpeka
att 24 miljarder dollar av våra pengar har lagts ut på detta.
Det är ungefär tre och en halv miljarder US-dollar
i ett litet land i Västindien -
vi brukade vara ett land rikt på resurser.
Jag ställde frågan:
vem tog emot tre och en halv miljard dollar?
Jag vill stanna upp här igen och ge ett sammanhang,
för med ett sammanhang blir det lättare att bli klar över det här.
Det finns en särskild person som nu sitter i regeringen.
Namnet på personen spelar ingen roll.
Och den personen skapade sig en karriär
utifrån Freedom of Information Act
i syfte att främja sin politiska sak.
Hans namn är inte viktigt.
Det är inte det saken gäller.
Det avgörande är att den personen skapade sig en karriär
utifrån Freedom of Information Act i syfte att främja sin politiska sak.
Det mest kända fallet
är vad som kom att kallas för skandalen med hemliga stipendier -
omkring 60 miljoner dollar ur den statliga kassan
hade fördelats på ett antal olika stipendier
och stipendierna hade inte annonserats, och så vidare.
Han hade lyckats få domstolen, med hjälp av
Freedom of Information Act
att lämna ut informationen.
Det var fenomenalt, tycker jag.
Helt otroligt.
Menni förstår, frågan är denna:
Om det är rätt och riktigt av oss att använda Freedom of Information Act,
och att använda domstolen
för att tvinga fram ett avslöjande om 60 miljoner dollar i offentliga medel,
måste det vara rätt och riktigt
att tvinga fram ett avslöjande om 24 miljarder dollar.
Ni förstår? Men finansdepartementet,
kanslichefen för finansdepartementet,
skrev till mig och förklarade att denna information också är undantagen.
Ni ser? Detta är vad vi har att göra med.
En tredje sak jag vill berätta
är att jag även frågade
cheferna på CL Financial
om de registrerade någonting under lagen om integritet i offentliga livet.
Vi har en lag om integritet i det offentliga livet
som en del av vårt system med tanke på att skydda nationens intresse.
Det är meningen att offentliga tjänstemän ska registrera
vad det är de har för att visa vilka tillgångar och skulder som finns.
Och så klart har jag upptäckt att de inte gör detta
och finansministern har inte ens bett dem om att göra det.
Vi har en situation där de grundläggande garantierna
för integritet och ansvarsskyldighet
och öppenhet har övergetts.
Jag har ställt frågan på lagenligt och och riktigt sätt.
Den har lämnats utan avseende.
Det har gett oss motivation
till att fortsätta att jobba på detta. Vi kan inte ge upp.
Jag har förklarat detta som det enskilt största slöseriet i landets historia.
Det är även det enskilt största exemplet
på korruption inom det offentliga enligt denna synpunkt.
Och så här kontrollerar jag det mot verkligheten.
Där det finns ett slöseri av offentliga medel
och vare sig ansvarsskyldighet krävs
eller någon insyn tillåts
är det detsamma som korruption.
Oavsett om man är i Ryssland eller Nigeria eller Alaska
är det alltid detsamma som korruption.
Jag tänker fortsätta arbetet med att
pressa på, för att få någon lösning
på dessa frågor vid finansdepartementet.
Om det blir tvunget att gå till domstol för det, tänker jag göra det.
Vi kommer att fortsätta arbeta vidare.
Vi kommer att fortsätta arbeta inom JCC.
Jag ska lämna frågan om Trinidad och Tobago
och presentera någonting annat
som ett exempel på ett internationellt fall.
Journalisten Heather Brooke kom och berättade
om hennes kamp mot korruption på regeringsnivå.
Hon gjorde mig bekant med webbplatsen Alaveteli.com.
Denna webbplats gör det möjligt för oss att ha en öppen databas
för ansökningar om utlämning av allmän handling
och att kunna kommunicera mellan varandra.
Jag kan se vad du lämnar in en ansökan för,
och du kan se vad jag har lämnat in en ansökan för och hur det har besvarats.
Vi kan arbeta på det tillsammans. Vi måste bygga en gemensam databas
och en gemensam förståelse av var vi är för att kunna gå vidare till nästa steg.
Vi måste öka medvetenheten.
Ännu en sak jag vill nämna angående detta
är en jättebra webbplats från Indien
som heter IPaidABribe.com.
Den har internationella förgreningar
och det är viktigt att vi är lyhörda för den här sidan.
IPaidABribe.com. har verkligen stor betydelse,
det är en bra sida att logga in på och titta på.
Jag tänker stanna här. Jag tänker be er om ert mod.
Förkasta den första myten, det är ett brott.
Förkasta den andra myten, det är en stor sak.
Det är ett stort problem. Det är ekonomisk brottslighet.
Och låt oss fortsätta arbeta tillsammans
för att åstadkomma förbättringar i denna situation,
för ett stabilt och hållbart samhälle. Tack.