Prije petnaest godina smatralo se
da se velika većina razvoja mozga
odvija u prvih nekoliko godina života.
Tad, prije 15 godina, nismo mogli
pogledati u živi ljudski mozak
i pratiti njegov razvoj kroz životni vijek.
U prošlom desetljeću, ponajviše zbog napretka
tehnologije snimanja mozga
poput magnetske rezonance ili MRI-ja,
neuroznanstvenici su započeli gledati
u živi ljudski mozak svih starosti, i pratiti promjene
u strukturi mozga i moždanim funkcijama.
Tako koristimo strukturni MRI ako želimo
fotografirati, pri jako visokoj rezoluciji,
živi ljudski mozak i možemo postaviti pitanja poput:
"Koliko sive tvari mozak sadrži
i kako se to mijenja s godinama?"
Također, koristimo funkcionalni MRI, nazvan fMRI,
kako bismo napravili snimku, film, aktivnosti mozga
dok sudionici sudjeluju u nekom zadatku
poput razmišljanja ili osjećanja ili percipiranja nečega.
Mnogi laboratoriji diljem svijeta uključeni su u takva
istraživanja i sad stvarno imamo vrijednu
i detaljnu sliku načina na koji se razvija živi ljudski mozak.
Ta je slika radikalno promijenila način
na koji razmišljamo o razvoju mozga,
otkrivajući da nije sve gotovo u ranom djetinjstvu,
već se mozak nastavlja razvijati
kroz adolescenciju te kroz 20-e i 30-e godine.
Adolescencija je definirana kao razdoblje života koje započinje
s biološkim, hormonskim i psihičkim promjenama puberteta,
a završava kad pojedinac dosegne
stabilnu, nezavisnu ulogu u društvu.
(Smijeh)
Može dugo potrajati. (Smijeh)
Jedno od područja mozga koja se najviše mijenja
tijekom adolescencije zove se prefrontalni korteks.
Ovo je model ljudskog mozga,
a ovo je prefrontalni korteks, skroz naprijed.
Prefrontalni korteks je zanimljivo područje mozga.
Proporcionalno je mnogo veće kod čovjeka nego
kod ijedne druge vrste, a uključeno je u cijeli niz
viših kognitivnih funkcija, poput donošenja odluka,
planiranja, planiranja onog što ćete raditi sutra
ili sljedeći tjedan ili sljedeće godine,
sprječavanja neprimjerenog ponašanja, npr. zaustavljanje sama sebe kako ne bi rekli
nešto zaista nepristojno ili učinili nešto zaista glupo.
Uključen je i u društvene interakcije,
razumijevanje drugih ljudi i samosvijest.
MRI istraživanja razvoja tog područja
pokazala su da doista prolazi kroz dramatičan razvoj
kroz razdoblje adolescencije.
Ako pogledate obujam sive tvari, na primjer,
obujam sive tvari povećava se od 4. do 22. godine,
povećava se tijekom djetinjstva, što možete vidjeti
na ovom grafikonu. Doseže vrh u ranoj adolescenciji.
Strelice pokazuju vrhunac obujma sive tvari
u prefrontalnom korteksu. Možete vidjeti da se taj vrh
kod dječaka pojavljuje nekoliko godina kasnije u odnosu na djevojčice,
vjerojatno zbog toga što dječaci kasnije prolaze kroz pubertet
nego djevojčice, u prosjeku,
te da tijekom adolescencije postoji značajno smanjenje
u obujmu sive tvari u prefrontalnom korteksu.
To možda zvuči loše, ali u stvarnosti je ovo
zaista važan razvojni proces,
zato što siva tvar sadrži stanice
i veze među stanicama, sinapse, te se ovo smanjenje
obujma sive tvari u prefrontalnom korteksu
smatra ekvivalentom sinaptičkom obrezivanju,
eliminaciji neželjenih sinapsi.
Ovo je vrlo važan proces. Djelomično ovisi
o okruženju u kojem se nalaze životinje i ljudi,
i sinapse koje se koriste postaju jače,
a sinapse koje se ne koriste
u tom posebnom okruženju obrezuju se.
Možete to zamisliti kao obrezivanje ružinog grma.
Obrezujete slabije grane tako da
ostale, važne grane mogu narasti snažnije
i taj proces, koji učinkovito podešava moždano tkivo
prema okruženju specifičnom za određenu vrstu,
događa se u prefrontalnom korteksu i u drugim područjima mozga
tijekom razdoblja ljudske adolescencije.
Drugi pravac istraživanja koji smo koristili kako bismo pratili promjene
u mozgu adolescenata jest korištenje funkcionalne MRI
za gledanje promjena u moždanoj aktivnosti kroz godine.
Dat ću vam primjer iz svog laboratorija,
Dakle, u mom nas laboratoriju zanima društveni mozak,
odnosno mreža područja mozga koju koristimo za razumijevanje
drugih ljudi ili za interakciju s drugim ljudima.
Želim vam pokazati fotografiju nogometne utakmice
kako bih vam prikazala dva aspekta na koje funkcionira vaš društveni mozak.
Ovo je nogometna utakmica. (Smijeh)
Michael Owen je upravo promašio gol
i leži na zemlji, a prvi aspekt društvenog mozga
koji ova slika stvarno lijepo prikazuje jest kako su
automatski i instinktivni društveno emocionalni odgovori.
Tako unutar pola sekunde otkad je Michael Owen promašio ovaj gol
svi rade istu stvar svojim rukama
i istu stvar svojim licem, čak i Michael Owen
dok klizi po travi radi istu stvar
svojim rukama, i vjerojatno ima
sličan izraz lica, a jedini ljudi koji ga nemaju
dečki su u žutom u pozadini -- (Smijeh) --
i mislim da su na pogrešnoj strani stadiona
te imaju drugu društveno emocionalnu reakciju
koju svi mi u trenutku prepoznajemo, a to je drugi aspekt
društvenog mozga koji ova slika stvarno lijepo dočarava,
kako dobro čitamo ponašanje drugih ljudi,
njihove radnje, njihove geste, njihove izraze lica,
u smislu njihovih osnovnih emocija i mentalnog stanja.
Pa ne morate pitati ni jednog od ovih dečki.
Imate dobru predodžbu onoga što osjećaju
i misle u tom trenutku.
To je ono što želimo promatrati u mom laboratoriju.
Dakle, u moj laboratorij dovodimo adolescente i odrasle
na skeniranje mozga, dajemo im nekakav zadatak
koji uključuje razmišljanje o drugim ljudima, njihovim umovima,
njihovom mentalnom stanju, njihovim emocijama. Jedan od nalaza
koji smo pronašli već nekoliko puta, kao i mnogi drugi laboratoriji diljem svijeta,
jest dio prefrontalnog korteksa koji se zove
središnji prefrontalni korteks, koji je prikazan plavo na slajdu,
a nalazi se u sredini prefrontalnog korteksa
duž sredine vaše glave.
To područje je aktivnije kod adolescenata
kad donose društvene odluke i razmišljaju o drugim ljudima,
nego što je kod odraslih, i to je zapravo meta-analiza
devet različitih istraživanja u ovom području iz laboratorija
diljem svijeta, i sva su pokazala da se aktivnost
u središnjem prefrontalnom korteksu smanjuje
tijekom razdoblja adolescencije.
Mislimo da je to zbog toga što adolescenti i odrasli
koriste drugačiji mentalni pristup,
drugačiju kognitivnu strategiju, za donošenje društvenih odluka,
i jedan od načina gledanja na to bihevioralna su istraživanja
u kojima ljudima u laboratoriju dajemo
nekakvu vrstu bihevioralnog zadatka.
Dat ću vam još jedan primjer vrste zadatka kakav koristimo u mom laboratoriju.
Zamislite da ste sudionik u jednom
od naših pokusa. Dolazite u laboratorij,
vidite ovaj računalni zadatak.
U ovom zadatku vidite set polica.
Predmeti su na policama, na nekima od njih,
i primijetit ćete da čovjek stoji iza police
te da neke predmete on ne može vidjeti.
Oni su zaklonjeni, iz njegovog kuta gledanja,
nekim komadom sivog drveta.
Ovo je isti set polica iz njegovog kuta gledišta.
Primijetite da on može vidjeti samo određene predmete,
dok je mnogo više predmeta koje vi možete vidjeti.
Vaš je zadatak pomicati predmete uokolo.
Voditelj, koji stoji iza polica
usmjeravat će vas da pomičete predmete uokolo,
ali zapamtite, neće vas tražiti da pomičete predmete
koje on ne možete vidjeti. To uvodi zaista zanimljiv
uvjet zbog kojeg postoji određeni konflikt
između vaše perspektive i voditeljeve perspektive.
Zamislite da vam kaže da pomaknete gornji kamion ulijevo.
Ondje su tri kamiona. Vi ćete instinktivno
krenuti po bijeli kamion jer to je gornji kamion
iz vaše perspektive, ali tad se morate sjetiti
da on ne može vidjeti taj kamion pa vjerojatno želi
da pomaknete plavi kamion, koji je gornji kamion
iz njegove perspektive. Vjerovali ili ne,
normalna, zdrava inteligentna odrasla osoba poput vas radi pogreške
oko 50 posto vremena u takvoj vrsti pokusa.
Pomiču bijeli kamion umjesto plavog kamiona.
Zadatak te vrste dajemo adolescentima i odraslima,
a također imamo i kontrolni uvjet,
gdje nema voditelja, a umjesto toga ljudima dajemo pravilo.
Kažemo im: Radit ćemo potpuno istu stvar,
ali ovaj put nema voditelja. Umjesto toga trebate
ignorirati predmete s tamno sivom pozadinom.
Vidjeti ćete da je to potpuno isti uvjet, samo što
kad uvjeta nepostojanja voditelja trebaju se sjetiti
primijeniti to proizvoljno pravilo,
dok kod uvjeta s voditeljem, moraju se sjetiti
uzeti u obzir voditeljevu perspektivu
kako bi usmjeravali svoje ponašanje.
Ako vam pokažem postotak pogrešaka
u velikom razvojnom istraživanju koje smo proveli,
ovo je u istraživanju u rasponu od sedme godine do odrasle dobi,
a ono što ćete vidjeti jest postotak pogrešaka
kod grupe odraslih kod oba uvjeta.
Sivo je uvjet s voditeljem i vidite kako
naši inteligentni odrasli rade pogreške oko 50 posto vremena
dok manje pogrešaka rade
kad voditeljne postoji, kad se samo treba
sjetiti pravila ignoriranja sive pozadine.
Razvojno se ta dva uvjeta razvijaju
u potpuno istom smjeru. Između kasnog djetinjstva
i sredine adolescencije, postoji poboljšanje,
drugim riječima, smanjenje pogrešaka u oba pokusa
kod oba uvjeta.
Ali, kad usporedite posljednje dvije grupe,
grupu srednje adolescencije i grupu odraslih,
postaje doista zanimljivo zato što ne postoji
kontinuirano poboljšanje kod uvjeta nepostojanja voditelja.
Drugim riječima, sve što trebate napraviti kako biste
zapamtili pravilo i primijenili ga, čini se da se potpuno razvilo
do sredine adolescencije, a u kontrastu s tim,
ako pogledate dvije posljednje sive trake, još uvijek
postoji značajno poboljšanje u uvjetu s voditeljem
između sredine adolescencije i odrasle dobi.
To znači da se sposobnost uzimanja u obzir
perspektive nekog drugog kako bismo usmjeravali ponašanje u tijeku,
što je, usput rečeno, ono što stalno radimo
u svakodnevnom životu, još uvijek razvija od sredine do kraja adolescencije.
Ako imate sina ili kćer tinejdžere
i ponekad mislite da imaju problem viđenja
tuđe perspektive, u pravu ste. Imaju problem. I ovo je razlog tome.
Ponekad se smijemo tinejdžerima.
Parodiramo ih, ponekad čak i demoniziramo u medijima
zbog njihovog tipično tinejdžerskog ponašanja. Oni riskiraju,
ponekad su ćudljivi, vrlo su samosvijesni.
Znam zgodnu priču svog prijatelja.
Rekao je da je ono što je najviše primijetio
kod svojih kćeri tinejdžerki, prije i nakon puberteta,
bila njihova razina neugode pred njim.
Rekao je: "Prije puberteta, ako su se moje kćeri
zezale po trgovini, rekao bih im
da prestanu pa ću im otpjevati njihovu najdražu pjesmu.
Odmah bi prestale i on bi pjevao
njihovu najdražu pjesmu. Nakon puberteta, to je postala prijetnja.
(Smijeh)
Sama pomisao na to da njihov tata pjeva u javnosti
bila je dovoljna da se ponašaju pristojno.
Ljudi često pitaju:
"Je li adolescencija vrsta novijeg fenomena,
nešto što smo nedavno izmislili na Zapadu?"
I zapravo, odgovor je da vjerojatno nije. Postoje mnogi
opisi adolescencije u povijesti koji zvuče
jako slično opisima koje danas koristimo.
Postoji poznat Shakespeareov citat iz "Zimske priče"
koji ovako opisuje adolescenciju:
"Želio bih da ne postoje godine između desete i dvadesettreće,
ili da mladi prespavajuto doba;
jer ne postoji ništa između doli ostavljanja djeve
s djetetom, griješenja o starost, krađe, tuče." (Smijeh)
Nastavlja: "Rekavši to, bi li itko
od tih kuhanih mozgova od devetnaest i dvadesetdvije
išao u lov po ovakvom vremenu?" (Smijeh)
Skoro prije 400 godina, Shakespeare je oslikavao
adolescente u svjetlu vrlo sličnom onom u kakvom ih mi
oslikavamo danas, ali danas pokušavamo razumjeti
njihovo ponašanje s obzirom na osnovne promjene
koje se odvijaju u njihovom mozgu.
Na primjer, uzmite preuzimanje rizika. Znamo da adolescenti
imaju sklonost preuzimanju rizika. Zaista imaju.
Riskiraju više nego djeca ili odrasli,
posebno su skloni preuzimanju rizika
kad su sa svojim prijateljima. Postoji važan nagon
da postanu neovisni o vlastitim roditeljima
te da impresioniraju prijatelje u adolescenciji.
Ali sad to pokušavamo razumjeti s obzirom na
razvoj dijela njihovog mozga koji se zove limbički sustav
pa ću vam pokazati limbički sustav obojen crveno
na slajdu iza mene i na ovom mozgu.
Limbički sustav je duboko u unutrašnjosti mozga
i uključen je u stvari poput obrade emocija
i obrade nagrađivanja. Pruža vam osjećaj nagrade
kad radite zabavne stvari, uključujući preuzimanje rizika.
Pruža vam osjećaj zadovoljstva kad riskirate.
Otkriveno je da ovo područje, područja unutar limbičkog sustava,
veoma osjetljivo na nagrađujući osjećaj
pri riskiranju kod adolescenata u usporedbi s odraslima.
Istovremeno, prefrontalni korteks,
koji možete vidjeti obojen u plavo na slajdu,
koji nas sprječava da prekomjerno riskiramo,
još je uvijek u razvoju kod adolescenata.
Dakle, straživanja mozga pokazala su da mozak adolescenata
prolazi kroz prilično opsežan razvoj,
a to utječe na obrazovanje, rehabilitaciju
i intervenciju. Okruženje, uključujući poučavanje,
može oblikovati i oblikuje razvoj mozga adolescenata,
ali još do nedavno
rutinski smo poučavali tinejdžere na Zapadu.
Obje moje bake i oba djeda, na primjer, napustili su školu
u svojoj ranoj adolescenciji. Nisu imali izbora.
I to i danas čine mnogi tinejdžeri
diljem svijeta. Četrdeset posto tinejdžera
nema pristup srednjoškolskom obrazovanju.
A to je razdoblje života kad je mozak
posebno prilagodljiv i lako se formira.
To je odlična prilika za učenje i kreativnost.
Ono što se ponekad čini kao problem
kod adolescenata --- pojačano riskiranje, impulzivnost,
samosvijest --- ne bi smjelo biti stigmatizirano.
Zapravo odražava promjene u mozgu koje pružaju
odličnu priliku za obrazovanje
i društveni razvoj. Hvala. (Pljesak)
(Pljesak)