לפני חמש עשרה שנה, ההנחה הרווחת הייתה
כי רוב התפתחות המוח
מתרחשת בשנים הראשונות של החיים.
אז, לפני חמש עשרה שנים, לא הייתה לנו היכולת
להסתכל אל תוך המוח האנושי החי
ולעקוב אחר ההתפתחות לאורך שנות החיים.
בעשור האחרון, בעיקר בגלל התפתחות
בטכנולוגית ההדמיה המוחית
כמו דימות בתהודה מגנטית, או MRI,
מדעני מוח החלו להסתכל לתוך המוח האנושי החי
בכל הגילאים, ולעקוב אחר שינויים
במבנה המוח ובתפקודו,
אנחנו משתמשים ב-MRI מבני כדי לצלם, כביכול,
תמונה ברזולוציה גבוהה של פנים המוח
של אדם חי, ואז אפשר לשאול שאלות כמו:
כמה חומר אפור יש במוח,
ואיך זה משתנה עם הגיל?
ואנו גם משתמשים ב-MRI תפקודי, fMRI,
כדי לצלם וידאו, סרט, של תפקוד המוח
בזמן שנבדקים משתתפים במשימות שונות
כמו חשיבה, הרגשה או תפיסה.
המון מעבדות מסביב לעולם מבצעות
מחקרים כאלו, ועכשיו יש לנו תמונה
עשירה ומפורטת של התפתחות המוח האנושי.
תמונה זו שינתה באופן קיצוני את הדרך
שבה אנו חושבים על התפתחות המוח האנושי
ע"י כך שגילתה כי זה לא נגמר בתחילת הילדות,
אלא, המוח ממשיך להתפתח
בגיל ההתבגרות לתוך שנות ה-20 וה-30 שלנו.
גיל ההתבגרות מוגדר כתקופה המתחילה
עם שינוי ביולוגי, הורמונלי, פיזיולוגי של ההתבגרות
ונגמר בגיל שבו הפרט מחזיק
תפקיד יציב ועצמאי בחברה.
(צחוק)
זה יכול להמשך הרבה זמן. (צחוק)
אחד מאזורי המוח המשתנים באופן המשמעותי ביותר
בזמן גיל ההתבגרות, נקרא, קליפת המוח הקדם חזיתית.
זה דגם של המוח האנושי,
וזאת קליפת המוח הקדם חזיתית, ממש מקדימה.
קליפת המוח הקדם חזיתית היא אזור מעניין במוח.
היא גדולה יותר יחסית אצל בני אדם
לעומת יצורים אחרים, והיא משתתפת במגוון
של תפקודים גבוהים, כגון, קבלת החלטות,
תכנון, תכנון של מה אתם הולכים לעשות מחר
או שבוע הבא או שנה הבאה, מניעה
של התנהגות לא נאותה, לעצור את עצמך מלומר
דברים מאוד לא מנומסים או לעשות דברים ממש מטומטמים.
היא גם לוקחת חלק באינטראקציה חברתית,
הבנה של אנשים אחרים, ומודעות עצמית.
מחקרי MRI שבחנו התפתחות של אזור זה
הראו שהוא עבר התפתחות דרמטית
בגיל ההתבגרות.
כאשר אתם מסתכלים על הנפח של החומר האפור, לדוגמה,
נפח החומר האפור בין גילאים ארבע ל-22
גדל בזמן הילדות, זה מה שאתם רואים
בגרף הזה. הוא מגיע לשיא בתחילת גיל ההתבגרות.
החצים מראים את שיא הנפח של החומר האפור
בקליפת המוח הקדם חזיתית. אתם יכולים לראות שהשיא
מגיע אצל בנים כמה שנים אחרי הבנות,
זה כנראה בגלל שבנים מגיעים לגיל ההתבגרות,
כמה שנים לאחר הבנות, לרוב,
לאחר מכן בזמן גיל ההתבגרות, יש ירידה משמעותית
בנפח החומר האפור של קליפת המוח הקדם חזיתית.
זה אולי נשמע רע, אבל במציאות
זה תהליך מאוד חשוב בהתפתחות, בגלל
שהחומר האפור מכיל את גופי התא ואת החיבורים
בין התאים, הסינפסות, וירידה זאת
בנפח של החומר האפור בקליפת המוח הקדם חזיתית,
נראה שמקבילה לניפוי סינפתי,
החיסול של סינפסות לא רצויות.
זה הליך מאוד חשוב. הוא תלוי חלקית
בסביבה שבה נמצאת החיה או האדם,
הסינפסות שנשארות בשימוש מתחזקות.
והסינפסות שלא בשימוש
בסביבה המסוימת הזאת מנופות.
אפשר לראות את זה כגיזום של שיח ורדים.
אתה גוזם את הענפים החלשים יותר
כך שהענפים, החשובים, שנשארו מתחזקים,
התהליך הזה, שבעצם מכוונן את הרקמה המוחית
לפי הסביבה המסוימת של המין
קורה בקליפת המוח הקדם חזיתית ובאזורים אחרים במוח
בזמן תקופת ההתבגרות של האדם.
כיוון מחקר נוסף שבו אנו עוקבים אחר שינויים
במוח המתבגר זה ע"י MRI תפקודי
כדי לבחון שינויי בפעילות המוח בגילאים שונים.
אני אתן לכם דוגמה מהמעבדה שלי.
במעבדה שלי אנחנו מעוניינים במוח החברתי, כלומר,
ברשת של אזורי המוח שבהם אנו משתמשים כדי
להבין אנשים אחרים שאנו באינטראקציה אתם.
אני רוצה להראות לכם תמונה של משחק כדורגל
כדי להציג שני היבטים של תפקוד המוח החברתי.
זה משחק כדורגל (צחוק)
מייקל אוון בדיוק פספס שער, והוא שוכב
על הדשא, וההיבט הראשון של המוח החברתי
שהתמונה הזאת מציגה באופן ממש יפה, זה כמה אוטומטית
ואינסטינקטיבית היא התגובה הרגשית-חברתית שלנו
תוך שבריר שנייה מפספוס השער של מייקל אוון,
כולם עושים את אותה תנועה עם הידיים
ואותה הבעה בפנים, אפילו מייקל אוון
בזמן שהוא מחליק על הדשא, עושה אותה תנועה
עם הידיים, וסביר להניח גם הבעת פנים זהה,
האנשים היחידים שלא
הם אלו בצהוב מאחור (צחוק)
ואני חושבת שהם ביציע הלא נכון,
והם עושים תגובה רגשית-חברתית אחרת
שכולנו מיד מזהים, וזה ההיבט השני
של המוח החברתי שלנו שהתמונה מציגה בצורה טובה
כמה טובים אנחנו בזיהוי התנהגות, פעולות,
מחוות ופרצופים של אנשים אחרים,
במונחים של הרגשות והמצב הנפשי הבסיסיים שלהם.
אתם לא צריכים לשאול אף אחד מהאנשים האלו.
יש לכם תפיסה טובה של הרגשות שלהם
והמחשבות שלהם בנקודת הזמן הזאת.
את זה אנחנו מעוניינים לבדוק במעבדה שלי.
במעבדה שלי, אנחנו מביאים מתבגרים ומבוגרים למעבדה
לסריקה של המוח, אנחנו נותנים להם משימה
שקשורה בחשיבה על אנשים אחרים, המוח שלהם,
המצב הנפשי שלהם, הרגשות שלהם, ואחד הממצאים
שמצאנו כבר מספר פעמים, גם במעבדות אחרות
בעולם, זה חלק בקליפת המוח הקדם חזיתית הנקרא
קליפת המוח הקדם חזיתית המדיאלית,
זה בדיוק במרכז קליפת המוח הקדם חזיתית
בקו האמצע של הראש.
אזור זה פעיל יותר במתבגרים, כאשר הם עושים
החלטות חברתיות וחושבים על אנשים אחרים,
לעומת מבוגרים, זה בעצם מטא-אנליזה
של תשעה מחקרים שונים בתחום זה במעבדות מסביב
לעולם, וכולם הראו את אותו הדבר, פעילות באזור
קליפת המוח הקדם חזיתית המדיאלית יורדת
לאורך תקופת ההתבגרות.
אנו חושבים שזה אולי נובע מכך שמתבגרים ומבוגרים
משתמשים בגישה שכלית שונה, אסטרטגיה
קוגניטיבית שונה, לקבלת החלטות חברתיות
דרך אחת לבחון את זה, היא ע"י מחקר התנהגותי
אשר בו אנחנו מביאים אנשים למעבדה ונותנים להם
משימה התנהגותית, אני אתן לכם דוגמה
למשימה שאנו משתמשים בה במעבדה שלי.
דמיינו שאתם נבדקים באחד הניסויים שלנו
אתם נכנסים למעבדה,
ואתם רואים את משימת המחשב הזאת.
במשימה זו, אתם רואים כוננית מדפים.
יש עצמים על המדפים, על חלקם,
ותשימו לב שיש אדם העומד מאחורי הכוננית
וישנם עצמים שהוא לא יכול לראות.
הם חסומים מנקודת המבט שלו, ע"י סוג של
חתיכת עץ אפורה.
זו אותה כוננית מנקודת המבט שלו.
שימו לב, שישנם רק עצמים מסוימים שהוא יכול לראות
כאשר ישנם הרבה יותר עצמים שאתם יכולים לראות.
המשימה שלכם היא להזיז עצמים.
המנחה, שעומד מאחורי הכוננית,
ייתן לכם הוראות להזיז עצמים,
אבל תזכרו, שהוא לא יבקש מכם להזיז עצמים
שהוא לא יכול לראות. זה יוצר מצב ממש מעניין
כאשר, יש סוג של קונפליקט
בין נקודת המבט שלכם לשלו.
דמיינו שהוא אומר לכם להזיז את המשאית העליונה שמאלה
ישנם שלוש משאיות. ואתם אוטומטית
תיגשו למשאית הלבנה, כי זו העליונה
מנקודת המבט שלכם, אבל אז אתם צריכים לזכור,
"הוא לא יכול לראות אותה, אז הוא בטח התכוון
שאני אזיז את המשאית הכחולה," שהיא המשאית העליונה
מנקודת המבט שלו. תאמינו או לא,
מבוגרים נורמטיביים, בריאים, אינטליגנטים, כמוכם, טועים
בערך ב-50% מהמקרים בניסוי כזה.
הם מזיזים את המשאית הלבנה במקום הכחולה.
אנחנו ונותנים את המשימה הזו למתבגרים ומבוגרים,
ויש לנו גם קבוצת ביקורת
שבה אין מנחה אלא נותנים לנבדק כלל.
אנחנו אומרים להם, עכשיו נעשה בדיוק את אותו הדבר
אבל ללא מנחה. במקום זאת, אתם
צריכים להתעלם מהעצמים עם הרקע האפור.
שימו לב שזה בדיוק אותו תנאי, רק
שבתנאי ללא המנחה הם צריכים לזכור
להכיל את הכלל השרירותי הזה
בעוד שבתנאי עם המנחה, הם צריכים לזכור
להתחשב בנקודת המבט שלו
כדי לכוון את ההתנהגות שלהם.
אם אני אראה לכם את אחוז השגיאות
במחקר התפתחותי גדול שעשינו,
זה מחקר שנעשה על בני שבע עד בגרות,
ומה שאתם עומדים לראות זה אחוז השגיאות
בקבוצת המבוגרים בשני התנאים,
האפור זה התנאי עם המנחה, ואתם רואים
שהמבוגרים החכמים שלנו עושים טעויות בכ-50%
מהמקרים, בעוד הם עושים הרבה פחות טעויות
כאשר אין מנחה, כאשר הם צריכים לזכור
את הכלל של התעלמות במקרה של רקע אפור
מבחינה התפתחותית, שני תנאים אלו מתפתחים
בדיוק באותה צורה. בין הילדות המאוחרת
לאמצע גיל ההתבגרות, יש שיפור,
כלומר, ירידה באחוז הטעויות בשני הניסויים,
בשני התנאים.
אבל זה בהשוואה של שתי הקבוצות האחרונות,
קבוצת אמצע גיל ההתבגרות וקבוצת המבוגרים
שזה נהייה ממש מעניין, מכיוון שכאן, אין
המשך של ההשתפרות בתנאי ללא המנחה.
כלומר, שכל מה שאתם צריכים בכדי
לזכור את הכלל וליישם אותו, לגמרי מפותח
כבר באמצע גיל ההתבגרות, בעוד שלעומת זאת,
אם תסתכלו על שתי העמודות האפורות האחרונות,
עדיין יש שיפור משמעותי בתנאי עם המנחה
בין אמצע גיל ההתבגרות לבגרות, וזאת אומרת
שהיכולת להתחשב בנקודת המבט של
מישהו אחר, כדי לכוון את ההתנהגות,
משהו, דרך אגב, שאנו עושים ביום יום
כל הזמן, עדיין מתפתח באמצע עד סוף גיל ההתבגרות.
אז אם יש לכם נער או נערה מתבגרת ואתם חושבים
שלפעמים שיש להם בעיה בהתחשבות בנקודת המבט
של אחרים, אתם צודקים. יש להם. וזו הסיבה לכך.
אנחנו לפעמים צוחקים על מתבגרים.
הם יסוד לסטירה ודמוניזציה בתקשורת
בגלל התנהגות האופיינית לגיל ההתבגרות שלהם. הם מסתכנים,
הם לעתים מצוברחים, והם מאוד מרוכזים בעצמם.
יש לי סיפור מעניין מאחד החברים שלי
שאמר שהדבר הבולט ביותר מבחינתו
לגבי הבנות המתבגרות שלו, לפני ואחרי גיל ההתבגרות,
היה רמת הבושה שלהם ממנו.
הוא אמר: לפני ההתבגרות, אם הבנות שלי
השתוללו בחנות, הייתי אומר, "היי, תפסיקו
להשתולל ואני אשיר לכם את השיר האהוב עליכן."
והן מיד היו מפסיקות להשתולל והייתי שר להן
את השיר האהוב עליהן. אחרי ההתבגרות, זה הפך לאיום.
(צחוק)
רק הרעיון של אבא שלהן שר בפומבי
הספיק בכדי לגרום להם להתנהג יפה.
אז אנשים לרוב שואלים,
"האם ההתבגרות היא תופעה חדשה?
האם זה משהו שהמצאנו לאחרונה במערב?"
והתשובה היא, כנראה שלא. יש המון
תיאורים של התבגרות בהיסטוריה שנשמעים
מאוד דומה לתיאורים שאנו משתמשים בהם היום.
יש ציטוט מפורסם של שייקספיר מ"אגדת חורף"
שבו הוא מתאר את גיל ההתבגרות כך:
"אם זה היה בידיי לא היה שום גיל בין 10
ל-23, או לפחות ברווח הנערים היו ישנים.
כי בין לבין אין כלום חוץ מלהכניס בחורות
להריון, לצאת נגד הדור הישן, לגנוב, לריב." (צחוק)
ואז הוא ממשיך לומר, "אך תשמעו, מי חוץ
ממוחות שלוקים אלו של תשעה-עשרה-עשרים-ושתיים
יצא לצוד במזג האוויר הזה?" (צחוק)
אז כבר לפני כמעט 400 שנה, שייקספיר תיאר
מתבגרים באופן מאוד דומה לאופן שבו
אנו מתארים אותם היום, אבל היום אנו מנסים להבין
את ההתנהגות שלהם במושגים של שינויים בסיסיים
אשר מתחוללים במוח שלהם.
לדוגמה, לקיחת סיכונים. אנחנו יודעים שלמתבגרים
יש נטייה לקחת סיכונים. באמת.
הם לוקחים יותר סיכונים מילדים ומבוגרים,
והם נוטים בעיקר לקחת סיכונים
כאשר הם עם חברים שלהם. יש דחף חשוב
להפוך עצמאי מההורים
ולהרשים את החברים בגיל ההתבגרות.
אבל עכשיו אנחנו מנסים להבין את זה במונחים של
התפתחות אזור במוח שלהם הנקרא המערכת הלימבית.
אני אראה לכם את אזור המערכת הלימבית באדום
בשקופית מאחורי, וגם במוח הזה.
המערכת הלימבית נמצאת עמוק במוח,
והיא מעורבת בתהליכים כמו עיבוד רגשי
ועיבוד תגמולים. היא נותנת לכם את תחושת התגמול
כשעושים דברים כיפים, כולל לקיחת סיכונים.
זה נותן לכם את הריגוש בלקיחת סיכונים.
והאזור הזה, האזור בתוך המערכת הלימבית,
נמצא רגיש במיוחד לתחושת התגמול
מלקיחת סיכונים במתבגרים לעומת מבוגרים,
ובאותו זמן, קליפת המוח הקדם חזיתית,
שאתם רואים בכחול בשקופית הזאת,
אשר מונעת מאיתנו לקחת סיכונים מיותרים,
עדיין בשלבי התפתחות אצל מתבגרים.
חקר המוח הראה שהמוח המתבגר
עובר התפתחות רצינית מאוד,
ויש לזה השלכות על חינוך, על שיקום,
ועל התערבות. הסביבה, כולל החינוך,
יכולה ואכן מעצבת את התפתחות המוח המתבגר,
ועם זאת, רק לאחרונה, יחסית, אנחנו
מלמדים, באופן סדיר, את המתבגרים במערב.
כל הסבים והסבתות שלי, לדוגמה, עזבו את בית הספר
בתחילת גיל ההתבגרות שלהם. לא הייתה להם ברירה.
וזה עדיין המצב אצל, המון, המון מתבגרים
מסביב לעולם בימינו. ל-40% מהמתבגרים
אין גישה לחינוך של בתי ספר תיכוניים.
ועדיין זו תקופה שבה המוח
סתגלני וגמיש במיוחד.
זו הזדמנות נפלא ללמידה ויצירתיות.
מה שלפעמים נראה כבעייתי
אצל מתבגרים, לקיחת סיכונים מוגברת, שליטה מופחתת
בדחפים, ביטחון עצמי נמוך - לא צריך להפוך לסטיגמה.
זה בעצם משקף שינויים במוח אשר מקנים
הזדמנות מצוינת לחינוך
והתפתחות חברתית. תודה. (מחיאות כפיים)
(מחיאות כפיים)