Fa quinze anys, es pensava generalment
que la major part del desenvolupament del cervell
es produïa durant els primers anys de vida.
Llavors, fa 15 anys, no teníem la habilitat
de mirar dins d'un cervell humà viu
i seguir el desenvolupament al llarg de la vida.
En l'última década més o menys, principalment gràcies als avanços
en les tecnologies de representació del cervell,
com les resonàncies magnètiques (MRI),
els neurocientífics han començat a mirar dins de
cervells vius de totes les edats, i a analitzar els canvis
en l'estructura del cervell i la funció cerebral,
així que utilitzem una ressonància estructural si volem fer
una foto amb una resolució molt alta de l'interior
del cervell viu, i podem fer-nos preguntes com:
quanta matèria gris conté el cervell,
i com canvia amb l'edat?
També podem utilitzar una ressonància funcional (fMRI)
per fer un vídeo, una pel·lícula, de l'activitat cerebral
dels participants quan estan fent algun tipus de tasca
com pensar, sentir o percebre alguna cosa.
Molts laboratoris en tot el món estan involucrats en aquest tipus
d'investigacions, i ara tenim una imatge
molt detallada del desenvolupament del cervell humà viu,
aquesta imatge ha canviat radicalment la manera
en la qual concebim el desenvolupament del cervell humà
revelant que no s'acaba tot en l'infància,
sinó que el cervell continua desenvolupant-se
durant l'adolescència fins al 20 i 30 anys.
L'adolescència es defineix com el període de vida que comença
amb els canvis biològics, hormonals i físics de la pubertat
i acaba a l'edat en què l'individu aconsegueix
un paper estable i independent en la societat.
(Rialles)
Pot durar molt de temps. (Rialles)
Una de les parts del cervell que canvia més radicalment
durant l'adolescència s'anomena l'escorça prefrontal.
Aquesta és una maqueta del cervell humà,
i aquesta és l'escorça prefrontal, just davant.
L'escorça prefrontal és una part del cervell molt interessant.
En proporció és molt més gran en els humans
que en qualsevol altra espècie, i participa en una gran varietat
de funcions de gran nivell cognitiu, com la presa de decisions,
la creació de plans, planejar el que faràs demà,
o la setmana que ve, o l'any que ve, inhibir
el comportament inapropiat, per exemple, evitar
dir alguna cosa molt grollera o fer estupideses.
També participa en l'interacció social,
comprendre altra gent, i la consciència d'un mateix.
D'aquesta manera, estudis de ressonàncies que observen el desenvolupament d'aquesta regió
mostren que en efecte sofreix un desenvolupament dràstic
durant el període de l'adolescència.
Si mireu el volum de matèria gris, per exemple,
el volum d'aquesta matèria al llarg del temps, des dels 4 anys als 22
augmenta durant l'infància, i podeu veure-ho
en aquest gràfic. Arriba al màxim al principi de l'adolescència.
Les fletxes indiquen el màxim de volum de matèria gris
en l'escorça prefrontal. Podeu veure que el màxim es produeix
un parell d'anys més tard en nois que en noies,
probablement perquè normalmentels nois arriben a la pubertat
un parell d'anys més tard que les noies,
i desprès durant l'adolescència, es produeix una disminució significativa
en el volum de matèria gris de l'escorça prefrontal.
Pot sonar mal, però en realitat
aquest és un procés de desenvolupament molt important,
perquè la matèria gris conté cèl·lules i connexions
entre cèl·lules, les sinapsis, i aquesta disminució
en el volum de matèria gris de l'escorça prefrontal
es considera que correspon a una poda sinàptica,
l'eliminació de sinapsis no desitjades.
Aquest és un procés molt important. En part depèn
del mitjà en el que estigui l'animal o l'humà,
les sinapsis que s'utilitzen són reforçades,
i les sinapsis que no s'utilitzen
en aquest mitjà en concret seran podades.
Es pareix un poc a podar un roser.
Podeu les branques més dèbils per a que les que queden,
les branques importants, puguen créixer i fer-se més fortes,
i aquest procés, que adapta de manera efectiva el teixit del cervell
d'acord al mitjà específic de l'espècie,
es produeix en l'escorça prefrontal i en altres regions del cervell
durant el període de l'adolescència humana.
Un altre mètode que utilitzem per a detectar canvis
en el cervell adolescent és la ressonància funcional
per observar els canvis en l'activitat cerebral al llarg dels anys.
Us donaré un exemple de la meva investigació.
En el meu laboratori ens interessem en el cervell social, és a dir,
la xarxa de regions del cervell que utilitzem per comprendre
altres persones i interactuar amb elles.
M'agradaria mostrar-vos una foto d'un partit de futbol
per il·lustrar dos aspectes de com funciona el vostre cervell social.
Així que estem veient un partit de futbol. (rialles)
Michael Owen casi marca un gol, i està tirat
per terra, i el primer aspecte del cervell social
és que aquesta foto il·lustra perfectament que les respostes
emocionals i socials són automàtiques i instintives.
Un segon desprès de que Michael Owen falli el gol
tot el públic està fent el mateix amb els braços
i tenen la mateixa expressió, inclús Michael Owen
que està estirat en l'herba està fent el mateix
amb els braços, i segurament té una expressió
facial pareguda, i les úniques persones que no
ho fan son els homes de groc al fons - (rialles) -
i em penso que estan al costat equivocat de l'estadi,
i tenen una resposta emocional social diferent
que podem reconèixer instantàniament, i aquest és el segon aspecte
del cervell social que il·lustra aquesta imatge:
la gran capacitat que tenim per llegir els comportaments d'altres persones,
les seves accions, gests, expressions facials,
per relacionar-les amb les emocions internes i estats mentals.
Per tant, no haureu de preguntar a cap d'aquests homes.
Ja teniu una idea del que senten
i pensen en aquest moment precís en el temps.
I això és en el què ens interessem en el meu laboratori.
En la meva investigació portem adolescents i adults al laboratori
per fer-los un encefalograma, i els fem uns tests
en els què pensen en altres persones, les seves ments,
els seus estats mentals i emocions, i una de les troballes
que hem fet en varies ocasions, igual que altres laboratoris
per tot el món, és part de l'escorça prefrontal anomenada
escorça prefrontal media, que apareix en blau en la presentació
i està just el mig de l'escorça prefrontal
al mig del vostre cap.
Aquesta regió està més activa en adolescents quan prenen
aquestes decisions socials i pensen en altres persones
que en adults, i aquest és un dels meta-anàlisi
de nou estudis diferents en aquest àmbit de laboratoris
per tot el món, i mostren el mateix resultat, que l'activitat
en l'escorça prefrontal media disminueix
durant el període de l'adolescència.
I creiem que pot ser perquè els adolescents i els adults
pensen de manera diferent, tenen una
estratègia cognitiva diferent per prendre decisions socials,
i una forma d'observar-ho és fer estudis de comportament
en els què portem gent al laboratori i els fem
uns tests de comportament i vos donaré
un altre exemple del tipus de tests que fem al meu laboratori.
Imagineu que participeu en un dels nostres
experiments. Veniu al laboratori
i veieu aquest test informatitzat.
En aquest test, veieu una serie de prestatges.
Hi han objectes en aquest prestatges, en alguns d'ells,
i veureu que hi ha un home plantat darrere del moble
i que hi han objectes que no pot veure.
Estan ocults des del seu punt de vista,
amb un tros de fusta gris.
Aquesta és la mateixa prestatgeria des del seu punt de vista.
Us donareu conte que ell només pot veure uns quants objectes,
mentre que vosaltres en podeu veure molts més.
La vostra feina es manejar els objectes.
El director, plantat darrere de la prestatgeria,
us dirigirà per manejar-los,
però heu de recordar, que no us demanarà que manegeu els objectes
que no pot veure. I açò introdueix una condició molt
interessant en la que hi ha un conflicte
entre la vostra perspectiva i la del director.
Imagineu que us diu que manegeu el camió de dalt a l'esquerra.
Hi han tres camions i per instint anireu directament
al camió blanc, perquè és el de dalt a l'esquerra
des de la vostra perspectiva, però llavors haureu de recordar:
"Oh, ell no pot veure aquest camió, voldrà que manegi
el camió blau," que es el camió de dalt
des de la seva perspectiva. Potser no ho creureu, però
adults normals, sans i intel·ligents com vosaltres fan errors
un 50% de les vegades en aquest tipus de test.
Mouen el camió blanc en lloc del blau.
Els fem aquest test a adolescents i a adults.
També tenim un grup de control
en el què no hi ha director i en el seu lloc els donem una regla.
Els diem que farem exactament el mateix
però ara no hi ha director. Ara deveu ignorar
els objectes que tenen la fusta gris obscura al fons.
I veureu que és exactament la mateixa condició, simplement
que en el grup sense director han de recordar
aplicar aquesta regla arbitraria, mentre que
en el grup amb director, han de recordar
tindre en compte la perspectiva del director
per a guiar el seu comportament.
Així que si us ensenyo el percentatge d'errors
en un ampli estudi de desenvolupament que vam fer,
un estudi que va des dels set anys fins a l'adultesa,
el que veureu serà el percentatge d'errors
en el grup d'adults en els dos grups de control.
Les barres en gris son el grup amb director, i podeu veure
que els adults intel·ligents han fet errors fins un 50 per cent
de les vegades, mentre que fan molts menys errors
quan no hi ha un director present, quan només han
de recordar la regla d'ignorar el fons gris.
Observant el desenvolupament, els dos grups es desenvolupen
de la mateixa manera exactament. Entre la tardana infància
i la meitat de l'adolescència, es produeix una millora,
és a dir, una reducció dels errors, en les dos proves,
en els dos grups de control.
Però quan comparem els dos últims grups,
el grup en la meitat de l'adolescència i el grup dels adults
és on es posa interessant, perquè ací ja no
hi ha una millora contínua en el grup sense director.
En altres paraules, tot el que necessiteu per recordar
la regla i aplicar-la pareix ser que ja està totalment desenvolupat
a la meitat de l'adolescència, mentre que en contrast,
si mireu les dos últimes barres, existeix encara
una millora significant en el grup de control
entre la mitjan adolescència i l'adultesa, i això
vol dir que l'habilitat de prendre en compte la
perspectiva d'altra persona per a guiar el nostre comportament habitual,
que, per cert, és una cosa que fem sovint,
encara està desenvolupant-se en la mitjan i tardana adolescència.
Així que si teniu un fill o filla adolescent i penseu
que a vegades tenen problemes veient les coses
des d'un altra perspectiva, teniu raó. En tenen. I aquesta està la raó.
A vegades ens riem dels adolescents.
Els parodiem, sovint inclús els demonitzem als mitjans de comunicació
per el típic comportament adolescent. Prenen riscs,
a voltes estan de mal humor, tenen molts complexos.
Conec una anècdota molt simpàtica d'un amic
que deia que el que més havia notat en
les seves filles adolescents abans i desprès de la pubertat
era com s'avergonyien davant d'ell.
Ell deia: "Abans de la pubertat, si les meves dos filles
desordenaven en alguna tenda, els diria: "Hey,
deixeu de tocar coses i us cantaré la vostra cançó preferida,"
i instantàniament deixaven de molestar i ell començava a cantar
la seva cançó preferida. Desprès de la pubertat, es va convertir en una amenaça.
(rialles)
Només imaginar-se al seu pare cantant en públic
era prou per fer que es comportessin.
La gent pregunta sovint,
"És l'adolescència un fenomen recent?
L'hem inventada recentment a l'Occident?"
Però de fet, la resposta és que probablement no. Existeixen moltes
descripcions d'adolescents en l'història que sonen
molt paregudes a les descripcions actuals.
Ací tenim una coneguda cita de Shakespeare de "El conte d'hivern"
on descriu l'adolescència de la següent manera:
"Tant de bo no existís l'edat entre deu i
vint-i-tres, o que la joventut dormís la resta;
perquè no hi ha res pel mig excepte embarassar noies
ofendre els ancians, robar, lluitar." (rialles)
Més tard diu: "Desprès de dir açò, algú que no tingui
un cervell reblanit d'entre dinou i vint-i-dos
caçaria amb aquest temps?" (rialles)
Així que 400 anys més tard, Shakespeare representava
els adolescents d'una manera molt similar a la manera
en que els representem avui, però avui intentem entendre
el seu comportament observant els canvis ocults
que es produeixen en els seus cervells.
Per exemple, penseu en els riscs que prenen. Sabem que els adolescents
tenen tendència a prendre riscs. És veritat.
Prenen més riscs que els nens o els adults,
i encara prenen més riscos
quan estan amb els amics. Hi ha un instint important
a fer-se independent dels pares
i impressionar els amics durant l'adolescència.
Però ara intentem comprendre-ho en termes
del desenvolupament de la part del seu cervell que anomenem el sistema límbic,
ara us mostro el sistema límbic en roig
en la presentació darrere de mi, i també en aquest cervell.
Per tant, el sistema límbic està dins de tot del cervell,
i està implicat en activitats com el procés d'emocions
i el procés de satisfaccions. Us dona una sensació satisfactòria
quan feu coses divertides, inclús prendre riscs.
Us dona plaer quan preneu riscs.
I esta regió, les regions incloses dins del sistema límbic,
s'ha descobert que son hipersensibles a la sensació
satisfactòria de prendre riscs en adolescents comparats amb els adults,
i al mateix temps, l'escorça prefrontal,
que podeu veure en la presentació en blau,
que és la que impedeix que prenguem riscs excessius,
està encara en procés de desenvolupament en adolescents.
Les recerques del cervell han mostrat que el cervell adolescent
sofreix un desenvolupament molt profund
i açò té implicacions per a l'educació, per a la rehabilitació,
i les mediacions. El mon que els envolta, inclosa l'escola,
modela el cervell en desenvolupament adolescent,
i és relativament recent quan hem començat
a educar els adolescents en Occident.
Per exemple, els meus quatre avis van deixar l'escola
prompte en l'adolescència. No van tindre opció.
I aquest és encara el cas per a moltíssims adolescents
per tot el món avui en dia. Quaranta per cent d'adolescents
no tenen accés a l'educació secundaria.
Malgrat això, aquest és un període de la vida durant el qual
el cervell és particularment adaptable i mal·leable.
És una oportunitat fantàstica per aprendre i per a ser creatius.
Per tant, el que a vegades es veu com el problema
amb els adolescents (riscs excessius, un control
d'impulsos pobre, timidesa) no deurien ser estigmatitzats.
De fet, reflecteix els canvis del cervell que proporcionen
una oportunitat excel·lent per a l'educació
i el desenvolupament social. Gràcies. (Aplaudiments).
(Aplaudiments)