Moja prva ljubav bila je noćno nebo.
Ljubav je komplikovana.
Gledate u leteći prikaz ultra-dubokog polja svemirskog teleskopa Habl,
jednu od slika najudaljenijeg svemira koji je ikada viđen.
Sve što vidite ovde je galaksija,
a svaka od njih sastavljena je od nekoliko milijardi zvezda.
Najudaljenija galaksija udaljena je na trilione, trilione kilometara.
Kao astrofizičarka, imam jedinstvenu privilegiju da izučavam
neke od najegzotičnijih objekata u našem svemiru.
Objekti koji su me očarali od prvog zaljubljivanja kroz karijeru su
supermasivne, hiperaktivne crne rupe.
Težine od jedne do 10 milijardi puta mase našeg Sunca,
ove svemirske crne rupe proždiru materijal
brzinom 1000 puta većom
od „prosečne" supermasivne crne rupe.
(Smeh)
Ove dve karakteristike,
sa još par njih, čine ih kvazarima.
U isto vreme, objekti koje proučavam
proizvode neke od najsnažnijih struja čestica
koje su ikada uočene.
Ove uske struje, nazvane mlazovi,
kreću se na 99,99 posto brzine svetlosti
i usmerene su direktno na Zemlju.
Ove hiperaktive i supermasivne crne rupe sa mlazevima uperenim ka Zemlji
nazivaju se blazari ili plamteći kvazari.
Ono što blazare čini posebnima je da su jedni od svemirskih
najefikasijih akceleratora čestica,
i transportuju neverovatne količine energije kroz galaksiju.
Ovde vam pokazujem umetnički prikaz blazara.
Tanjir sa kog materijal pada u crnu rupu
naziva se akrecioni disk,
ovde prikazan plavom bojom.
Neki od tih materijala snažno su povučeni oko crne rupe
i ubrzavaju do ludački velikih brzina
u mlazu, prikazanom belom bojom ovde.
Iako je sistem blazara redak,
proces u kom priroda povlači materijal putem diska
a zatim ga delimično izbacuje kroz mlaz mnogo je češći.
Konačno ćemo se udaljiti od sistema blazara
da bismo pokazali njihov okvirni odnos prema širem galaktičkom kontekstu.
Osim svemirskog računanja šta ide unutra, a šta van,
jedna od gorućih tema trenutno u astrofizici blazara je -
odakle dolazi visoko-energetska emisija mlaza.
Na ovoj slici, interesuje me gde se ova bela grudvica formira
i da li, kao rezultat, postoji bilo kakva veza između mlaza
i materije akrecionog diska.
Jasni odgovori na ovo pitanje
bili su skoro kompletno nepristupačni do 2008. godine,
kada je NASA lansirala novi teleskop koji bolje detektuje svetlost gama zraka,
to jest, svetlost sa milion puta većim energijama
nego standardni rendgen.
Istovremeno upoređujem varijacije između podataka o svetlosti gama zraka
i podataka o vidljivoj svetlosti iz dana u dan i iz godine u godinu
da bismo bolje lokalizovali ove grudvice gama zraka.
Moje istraživanje pokazuje da su u nekim prilikama
ove grudvice mnogo bliže
nego što smo ispočetka mislili.
Dok lokalizujemo sve sigurnije
gde se grudvice gama zraka formiraju,
možemo bolje razumeti kako se mlazevi ubrzavaju
i konačno otkriti dinamičke procese
pomoću kojih su stvoreni neki od najfascinantnijih objekata u svemiru.
Sve ovo je počelo kao ljubavna priča,
a i dalje je tako.
Ta ljubav me je preobratila iz radoznale devojčice zagledane u zvezde
u profesionalnu astrofizičarku
koja je u potrazi za nebeskim otkrićima.
Ko je mogao da pogodi da će me jurnjava za svemirom
toliko duboko vezati za moju misiju ovde na Zemlji.
Sa druge strane, da li ikada znamo gde će nas prvi ljubavni treptaj
zaista odvesti?
Hvala vam.
(Aplauz)