Az első szerelmem az éjszakai égbolt volt.
A szerelem bonyolult.
Éppen a Hubble Ultra Deep Fielden (HUDF) keresztül repít ez a videó,
ez az univerzumunkról valaha megfigyelt legtávolabbi képek egyike.
Minden, amit itt látunk, az egy-egy galaxis,
mindegyik csillagok milliárdjaiból áll.
És a legtávolabbi galaxis távolsága trillió kilométerekben mérhető.
Mint asztrofizikus, csodálatos kiváltságom van tanulmányozni
a néhány legegzotikusabb objektumot a világegyetemünkben.
Az objektumok, amelyek meghódítottak, és rögtön beléjük estem a pályafutásom során,
a szuper-nagytömegű hiperaktív fekete lyukak voltak.
Mivel súlyuk a Nap tömegének 10 milliárdszorosát is elérheti,
ezek a galaktikus fekete lyukak falják az anyagot,
1000-szer gyorsabban,
mint egy "átlagos" szuper-nagytömegű fekete lyuk.
(Nevetés)
Ezzel a két tulajdonsággal,
és több másikkal, ők a kvazárok.
Ugyanakkor ezek az objektumok, amiket tanulmányozok,
a valaha is észlelt egyik legerőteljesebb
részecskesugárzást bocsájtják ki.
Ezek a keskeny sugarak, az úgynevezett anyagsugarak,
a fény sebességének a 99,99 százalékával mozognak,
és közvetlenül a Föld felé mutatnak.
Ezek a sugaras, Földre irányuló, hiperaktív szuper-nagytömegű fekete lyukak
a blazár nevet kapták a blazing (lángoló) quasar kfejezésből.
Ami különlegessé teszi a blazárokat az, hogy ők az univerzum egyik
leghatékonyabb részecskegyorsítói,
hihetetlen mennyiségű energiát szállítva az egész galaxison át.
Itt bemutatom, hogyan képzelte el egy művész a blazárt.
A tányér, amelyről anyag hullik a fekete lyukra,
az úgynevezett akkréciós korong,
itt kék színben látható.
Az anyag egy részét kilövi a a fekete lyuk köré,
őrületesen nagy sebességre gyorsítja
az anyagsugárban, ami itt fehéren látható.
Bár maga a blazár elég ritka,
a folyamat, amelyben a természet elnyeli az anyagot a korongról,
majd egy részüket kilövi az anyagsugár által, már gyakoribb.
De távolodjunk el a blazár-rendszerről,
hogy megmutassam a kapcsolatát egy nagyobb galaktikus összefüggésében.
Túl a kozmikus mérlegkészítésen, hogy mi megy be, hogy mi megy ki,
az egyik felkapott téma most a blazár-asztrofizikusok között,
hogy honnan jön a legnagyobb energiájú anyagsugár.
Ezen a képen engem az érdekel, hogy, hol alakul ki ez a fehér folt,
ha kialakul, és van-e bármilyen kapcsolat az anyagsugár
és az akkréciós korong anyaga között.
Világos választ kapni erre a kérdésre
szinte teljesen lehetetlen volt 2008-ig,
amikor a NASA indított egy új teleszkópot, ami jobban érzékeli a gamma-sugarat --
vagyis a fényt, aminek az energiája egymilliószor nagyobb,
mint a szokásos röntgen-sugáré.
Napról napra, évről évre összehasonlítom
a gamma-sugárzás és a látható fény eltérésének adatait,
hogy jobban lokalizáljam ezeket a gamma-sugár foltokat.
A kutatásaim azt mutatják, hogy bizonyos esetekben
ezek a foltok sokkal közelebb alakulnak ki a fekete lyukhoz,
mint azt eredetileg gondoltuk.
Minél biztosabban lokalizájuk,
hogy hol keletkeznek ezek a gamma-sugár foltok,
annál jobban megérthetjük az anyagsugarak gyorsítását,
és végül azokat a dinamikus folyamatokat,
melyek eredményeként néhány igen lenyűgöző objektum létrejött a világegyetemben.
Úgy kezdődött ez, mint egy szerelem.
És még ma is tart.
Ez a szerelem alakított át engem egy kíváncsi, csillagnéző fiatal lányból
profi asztrofizikussá,
aki az égi felfedezések élvonalához közel férkőzött.
Ki gondolta volna, hogy a világegyetem iránti mohó érdeklődésem
ennyire mélyen meghatározza, életcélomat itt, a Földön.
Tehát, sosem tudhatjuk, hogy szerelmünk első rebbenései
hová visznek minket.
Köszönöm.
(Taps)