Moja prva ljubav bila je noćno nebo.
Ljubav je složena.
Gledate snimku ultra-dubokog polja svemirskog teleskopa Hubble,
jednu od najudaljenijih slika našeg Svemira koja je ikad snimljena.
Sve što ovdje vidite je galaksija
koju čine milijarde zvijezda.
Najudaljenija galaksija je bilijune i bilijune kilometra daleko.
Kao astrofizičarka imam privilegiju proučavati
neke od najegzotičnijih objekata u Svemiru.
Objekti koji su me najviše očarali od prvog zaljubljivanja pa sve kroz karijeru
su supermasivne, hiperaktivne crne rupe.
S masom 10 milijardi većom od mase našeg Sunca,
ove galaktičke crne rupe proždiru materijal
brzinom 1000 puta većom od
"uobičajne" supermasivne crne rupe.
(Smijeh)
Te dvije karakteristike,
s nekoliko drugih čine ih kvazarima.
Istovremeno, objekti koje istražujem
proizvode jedne od najsnažnijih protoka čestica
ikada uočenih.
Ti uski protoci, nazvani mlazovi,
kreću se 99.99% brzine svijetlosti,
i usmjereni su direktno prema Zemlji.
Te hiperaktivne i supermasivne crne rupe s mlazovima usmjerenim prema Zemlji
se zovu blazari ili gorući kvazari.
Blazari su posebni po tome što su jedni od
najefikasnijih svemirskih akcelatora čestica
koji rasipaju nevjerojatne količine energije u galaksiju.
Ovdje možete vidjeti umjetnički prikaz blazara.
Rotacijska os kojom materija biva privučena u crnu rupu
se zove akrecijski disk,
prikazan ovdje plavo.
Neki od tih materijala se poput praćke gibaju oko crne rupe
i bivaju ubrzani do nevjerojatnih brzina
u mlazu koje je ovdje prikazan bijelo.
Iako je blazar rijetka pojava,
proces kojim priroda privlači materiju u disk
i onda ju djelomično izbacuje kao mlaz puno je češći.
Sada ćemo se udaljiti od blazara
kako bih objasnila njegov odnos u širem kontekstu cijele galaksije.
Osim kozmičkog računanja što ide unutra, a što van,
trenutno jedna od vrućih tema u astrofizici blazara
je saznati odakle dolazi visoko-energetski mlaz.
Na ovoj slici mene zanima gdje se točno stvara ova bijela grudica
i dali možda postoji posljedična veza između mlaza
i materije akrecijskog diska.
Jasan odgovor na to pitanje
bilo je nemoguće dobiti sve do 2008.,
kada je NASA lansirala novi teleskop koji bolje detektira gama zračenje,
tj. emisiju svjetlosti s energijom milijun puta većom
od standardnih X-zraka.
Ja istovremeno uspoređujem varijacije u podatcima između gama zračenja
i vidljive svjetlosti, iz dana u dan i godine u godinu,
kako bih bolje lokalizirala te grudice gama zraka.
Moje istraživanje pokazuje da se u nekim slučajevima,
te grudice stvaraju puno bliže crnoj rupi
nego što smo prvotno mislili.
Kako sa sve više sampouzdanja lokaliziramo
gdje se stvaraju grudice gama zraka,
bolje razumijemo kako se mlazovi ubrzavaju
i naposlijetku nam otkrivaju dinamičke procese
kojima se stvaraju jedni od najočaravajućih objekata u Svemiru.
Ovo je počelo kao ljubavna priča.
I još uvijek to jest.
Ta ljubav me transformirala iz znatiželjne djevojčice zaljubljene u zvijezde
u astrofizičarku po profesiji,
koja je u potrazi za nebeskim otkrićima.
Tko bi znao da će me svemirska potraga
duboko vezati za moju misiju ovdje na Zemlji.
S druge strane, znamo li ikada gdje će lepršanje leptira u zaljubljenom srcu
nas zaista odvesti.
Hvala.
(Pljesak)