האהבה הראשונה שלי היתה שמי הלילה.
אהבה היא מסובכת.
אתם מביטים במעוף הציפור של מצלמת השדה העמוק של טלסקופ החלל האבל,
אחת התמונות הכי רחוקות של היקום הנצפה שלנו.
כל מה שאתם רואים פה הוא גלקסיות,
שמורכבות כל אחת ממיליארדי כוכבים.
והגלקסיה הרחוקה ביותר היא במרחק טריליון, טריליון קילומטר.
כאסטרופיזיקאית, יש לי זכות מדהימה של חקר
של כמה מהעצמים הכי אקזוטיים ביקום שלנו.
העצמים ששבו אותי מההתאהבות הראשונה לכל אורך הקריירה שלי
הם חורים שחורים סופר מאסיביים והיפר אקטיביים.
שוקלים פי אחד עד 10 מיליארד פעמים יותר מהשמש שלנו,
החורים השחורים הגלקטיים טורפים חומר,
בקצב של למעלה מ 1,000 פעמים יותר
מהחור השחור הסופר מסיבי ה"ממוצע".
(צחוק)
שתי התכונות האלו,
עם עוד כמה אחרות, הופכות אותם לקווזרים.
באותו זמן, האובייקטים אותם אני חוקרת
יוצרים כמה מזרמי החלקיקים הכי חזקים
שאי פעם נצפו.
הזרמים הצרים האלה, נקראים סילונים,
נעים ב 99.99 אחוז ממהירות האור,
ומכוונים ישירות אל כדור הארץ.
החורים השחורים הסופר מאסיביים ההיפר אקטיביים הפולטים האלה, שמכוונים לכדור הארץ
נקראים בלייזארים, או קוואזרים רושפים.
מה שעושה את הבלייזארים כל כך מיוחדים זה שהם כמה
ממאיצי החלקיקים הכי יעילים ביקום,
מובילים כמויות עצומות של אנרגיה בגלקסיה.
פה, אני מראה קונספט של אמן של בלייזאר.
הצלחת דרכה נופל חומר לתוך החור השחור
נקראת דיסק הצמיחה,
שנראה פה בכחול.
חלק מהחומר הזה מועף סביב החור השחור
ומואץ למהירויות מטורפות
בסילון, שנראה פה בלבן.
למרות שמערכות הבלייזאר הן נדירות,
התהליך דרכו הטבע מושך את החומר דרך הדיסק,
ואז מעיף חלק ממנו החוצה דרך סילון נפוץ יותר.
לבסוף נעשה זום החוצה ממערכת הבלייזאר
כדי להראות את היחס המוערך שלו להקשר הגלקטי הגדול יותר.
מעבר לחשבונאות הקוסמית של מה נכנס ומה יוצא,
אחד הנושאים החמים ביותר באסטרופיזיקה של בלייזארים עכשיו
הוא מהיכן מגיעה פליטת האנרגיה הכי גבוהה ביקום.
בתמונה הזו, אני מתעניינת במקום בו נוצר הכתם הלבן הזה
ואם, כתוצאה, יש יחס בין הסילון
וחומר הדיסקה.
תשובות ברורות לשאלה הזו
היו כמעט לגמרי לא נגישות עד 2008,
כשנאסא שיגרה טלסקופ חדש שמזהה טוב יותר קרני גאמה --
שזה, אור עם אנרגיות גבוהות פי מליון
מסריקת הרנטגן הרגילה שלכם.
אני באותו זמן משווה שינויים בין מידע קרינת הגאמה
ומידע האור הנראה יום ליום ושנה לשנה,
כדי למקם טוב יותר את גושי קרני הגאמה האלו.
המחקר שלי מראה שבמקרים מסויימים,
הכתמים האלה נוצרים הרבה יותר קרוב לחור השחור
משחשבנו בתחילה.
כשאנחנו ממקמים בבטחון גדול יותר
איפה גושי קרני הגאמה האלו נוצרים,
אנחנו יכולים להבין טוב יותר איך הסילונים מואצים,
ובסופו של דבר מגלים את התהליך הדינמי
דרכו חלק המהעצמים הכי מרתקים ביקום שלנו נוצרים.
כל זה התחיל כסיפור אהבה.
וכך הוא עדיין.
האהבה הזו הפכה אותי מילדה סקרנית שצופה בכוכבים
לאסטרופיזיקאית מקצועית,
על עקבי גילויים שמימיים.
מי ידע שרדיפה אחרי היקום
תקרקע אותי כל כך עמוק למטרה שלי פה בכדור הארץ.
אבל, מתי אי פעם ידענו לאן האהבה הראשונה
באמת תיקח אותנו.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)