Dobar dan.
Ja nisam baštovan.
(Smeh)
Zaista nisam. Ja sam roditelj, građanin i učitelj.
To je moj svet.
I na tom putu sam počeo da primećujem -
radim sa trećom generacijom dece -
da su sve deblja.
Sve su bolešljivija.
Uz sve te probleme,
skoro sam saznao da 70% dece sa kojom radim,
a koja su etiketirana dijagnozom poremećaja u učenju
ne bi imala taj poremećaj da su imala osnovnu prenatalnu ishranu.
Stvarnost moje zajednice je jednostavna. Ona izgleda ovako.
Deca ne bi trebalo da odrastaju i gledaju ovakve svari.
Kako je sve manje poslova u mojoj zajednici,
a energija se i dalje uvozi,
nije začuđujuće da neki ljudi vide južni Bronks kao pustoš.
Ja sam najstariji učenik šestog razreda kojeg ćete ikad upoznati.
Ustajem svaki dan sa neviđenim entuzijazmom,
i nadam se da ću ga podeliti danas sa vama.
Ja sam došao ispred vas sa sledećim ubeđenjem:
da deca ne bi trebalo da napuštaju svoje zajednice
da bi živeli, učili i zarađivali u boljim.
Ovde sam da vam ispričam priču o sebi
i o ovom zidu koji sam susreo napolju, i koji sam sada uneo unutra.
Sve počinje sa troje ljudi.
Ćaknuti učitelj - to sam ja sa leve strane.
Lepo sam se sredio, hvala mojoj ženi, volim te jer si mi kupila dobro odelo -
moj posvećeni predsednik opštine,
i čovek po imenu Džordž Ervin iz "Grin living tehnologija"
koji su mi pomogli sa mojim odeljenjem
i pomogli mi da se upetljam sa ovom patentiranom tehnologijom.
Ali sve počinje sa semenom u učionicama.
U mojoj učionici, to izgleda ovako.
Ja sam ovde danas s nadom da ću prevazići moj domet.
I to je glavni cilj.
Sve počinje sa neverovatnom decom
koja stižu rano ujutru i ostaju kasno uveče.
Svi moji učenici su ili sa posebnim potrebama ili tek uče engleski,
većina ih dolazi sa raznim teškoćama.
Većina su beskućnici i mnogi su u hraniteljskim porodicama.
Skoro svi moji učenici žive u siromaštvu.
Ali sa tim semenom, od prvog dana uzgajamo bašte u mojoj učionici.
Ovako to izgleda.
Vidite kako su se učenici skoncentrisali na ovo seme.
Onda ćete primetiti da od njega nastaju bašte širom Bronksa koje izgledaju ovako.
Ali ja nisam baštovan. Ja sam učitelj.
Ja ne volim da plevim, i ne volim pretežak fizički posao.
Tako da sam želeo da nađem način da postignem ovakav uspeh
u nečemu malom, kao ovo,
i uvedem to u učionicu gde će deca sa posebnim potrebama moći to da rade
da deca koja nisu želela da budu napolju mogu to da rade,
i da svi imaju pristup.
Zato sam pozvao Džordža Ervina, i šta se onda dešava?
On je došao u moj razred, i u učionici smo izgradili jestivi zid.
Mi ga povezujemo sa jedinstvenim pristupom u učenju,
koje je izrađeno za svakog učenika ponaosob.
I gle, mi smo stvorili
prvi jestivi zid u Njujorku.
Ako ste gladni, ustanete i jedete.
Možete to odmah da uradite. Moji učenici se stalno igraju krava.
Ali mi samo što smo počeli.
Klinci su zavoleli tu tehnologiju
pa smo pozvali Džordža i rekli mu: "Moramo da naučimo više".
Gradonačelniče Blumberg, hvala mnogo, više nam ne trebaju radne dozvole,
koje dolaze sa plaćanjem procenata - mi smo vam na raspolaganju.
Odlučili smo da idemo u Boston.
Moji učenici, iz najsiromašnije kongresne oblasti u Americi,
su prvi instalirali zeleni zid,
koji je kompjuter dizajnirao, uz praktičnu nastavu,
na 21. spratu, ukoliko ćete da ga posetite,
na vrhu Džon Henkok zgrade.
Ali bliže kući, počeli smo da instaliramo ove zidove u školama.
To izgleda ovako sa osvetljenjem,
prava LED tehnologija 21. veka.
I znate šta? Zaradili smo pare vredne u 21. veku.
To je bio pravi proboj. Fantastično!
Ovo je moja berba.
I šta da se radi sa tom hranom? Kuvate je!
Ovo su moji vredni studenti koji prave vredan sos
sa plastičnim viljuškama, i nosimo ga u kuhinju.
Gajimo voće i povrće, i hranimo naše učitelje.
To je najmlađa sertifikovana radna snaga
na nacionalnom nivou u Americi, na čelu sa predsednikom opštine Bronks.
Šta je bilo sledeće? Upoznao sam fine ljude kao što ste vi,
i oni su nas pozvali u Hempton.
Ja sam to nazvao "od južnog Bronksa do južnog Hemptona".
Počeli smo da postavljamo krovove koji izgledaju ovako.
Došli smo iz siromašnih krajeva,
i počeli da gradimo ovakve pejzaže! Ljudi su to primetili.
Bili smo opet pozvani proteklog leta.
Preselili smo se u Hemptone,
iznajmili kuću za 3500 $ za nedelju dana i naučili da surfujemo.
Kad možete da radite ovakve stvari -
ovo su moji klinci koji postavljaju ovu tehnologiju,
kada možete da gradite krov koji izgleda ovako,
na kući koja izgleda ovako,
sa sedum cvećem koje izgleda ovako,
ovo su novi zeleni grafiti.
Možda se pitate šta ovakav zid
zaista znači klincima, osim što menja pejzaže i način razmišljanja?
Reći ću vam šta on znači.
Omogućio mi je da upoznam preduzetnike poput
Džima Elenbergera iz "Ellenberger Services".
I tako nastaju prava tri stuba.
Džim je shvatio da ovi klinci, moji budući baštovani,
zaista imaju neophodne veštine da grade pristupačne stanove
za Njujorčane, u njihovom naselju.
Moji učenici zarađuju minimalnu nadnicu.
Sada, ako ste kao ja, vi živite u zgradi gde
sedam momaka bez posla traži da barata sa milion dolara.
Ja ih nemam. Ali ako treba da se popravi WC šolja
ili da se postavi neka polica, moram da čekam 6 meseci
za sastanak sa nekim ko vozi mnogo bolji auto od mene.
To je lepota ove ekonomije.
Ali moji učenici su sada licencirani u ovom zanatu.
Ovo je moj učenik koji je prvi u porodici otvorio bankovni račun.
Ovaj učenik imigrant je prvi u njegovoj porodici koji koristi bankomat.
I to su prava tri stuba,
jer možemo da naselja koja su bila napuštena i siromašna
pretvorimo u nešto sa ovakvom unutrašnjošću.
Sjajno! Ljudi su to primetili.
Tako je CNN zvao. Bili smo oduševljeni da nas posete na našoj zelenoj pijaci.
Onda su Rokfeler centar, i NBC pitali da li možemo
da postavimo ovo na njihove zidove? Bili smo oduševljeni.
Ali kad deca iz najsiromašnijeg kongresnog okruga u Americi
mogu da sagrade zid od 10m širine i 4.5m visine,
da ga dizajniraju, zasade i instaliraju u samom srcu grada Njujorka
to je pravi "vi to možete" trenutak.
Zaista poučno, ako mene pitate.
Ovo nije slika iz novina.
Ovde sam ja slikao predsednika opštine Bronks,
kad se obraćao mojim učenicima u opštinskoj zgradi, ne u zatvoru.
učinivši ih delom zajednice.
Ovo je naš senator Gustavo Rivera i Bob Bider.
Oni su posetili moj razred kako bi uvažili učenike.
I kada se predsednik opštine Bronks pojavi,
i senatori dođu u našu učionicu,
verujte mi, Bronks može da promeni stavove drugih.
Mi smo staloženi, spremni, voljni, u stanju
da izvozimo naš talenat i različitost na način o kome nismo ni sanjali.
I kada lokalni senator izađe u javnost
i kaže da mora da izgubi kilograme, i ja uradim isto!
Znate šta, ja to radim, kao i moji učenici.
Onda su počele i poznate ličnosti.
"Produce Pete" ne može da veruje šta mi uzgajamo.
Lorna Sas je došla i poklonila nam knjige.
Okej! Mi hranimo starije osobe.
Kada smo shvatili da uzgajamo hranu za jednakost u južnom Bronksu,
shvatila je i svetska zajednica.
Moji đaci iz južnog Bronksa su imali predstavnike
na prvoj internacionalnoj konferenciji za zelene krovove.
To je bilo fantastično.
A šta se dešava na lokalnom nivou?
Susreli smo se sa Avis Ričards, ispred Graund Ap kampanje.
Neverovatno! Preko nje, moji đaci
najobespravljeniji i marginalizovani,
su uspeli da izruče 100 bašti državnim školama u Njujorku.
To su tri stuba, ok?
Pre godinu dana, bio sam pozvan na njujoršku akademiju medicine.
Mislio sam da je koncept dizajniranja jakog i zdravog Njujorka
imao smisla, naročito kada su resursi besplatni.
Hvala vam, i ja ih volim.
Oni su me upoznali sa njujorškom strategijskom alijansom za zdravlje.
Opet, besplatne resurse nemojte uzaludno trošiti.
I šta sad? Šest meseci kasnije,
moja škola i učenici su bili nagrađeni po prvi put
srednjoškolskom nagradom za izvrsnost u kreiranju zdrave školske sredine.
Najekološkije odeljenje u Njujorku.
Ali ono što je bitnije je da su moji učenici naučili da zarade,
da budu darežljivi.
Novcem koji smo zaradili na zelenoj pijaci,
počeli smo da kupujemo poklone za beskućnike
i za siromašne širom sveta.
Tako smo počeli da uzvraćamo.
Tada sam shvatio da ekološka Amerika
počinje prvo u džepovima, onda u srcu,
i na kraju u umu.
Bili smo na tragu nečega, i još uvek smo na tom putu.
I hvala bogu, Triniti crkva nas je primetila,
jer su nam podarili rođenje Zelene mašine iz Bronksa.
Mi imamo snagu od 3000 ljudi.
Šta tačno to znači?
Podučava klince da naprave novu viziju njihovih zajednica.
Tako da kada odrastaju u ovakvim mestima, mogu da ih zamisle drugačije.
Moji učenici, obučeni i sa sertifikatima -
mama, imaš poresku olakšicu. Hvala, gospodine Blumberg -
mogu da pretvore ovakva naselja u nešto što izgleda baš onako.
To je po meni, još jedan pravi "vi to možete" trenutak.
Kako to počinje? Počinje u školama.
Nema više malih Niksa i malih Netsa.
Okupite se oko brokolija, okupite se oko omiljenog povrća,
nečega ka čemu možete da stremite.
Ovo su moji baštovani Amerike budućnosti.
Oni odrastaju oko Bruk parka na 141. ulici -
ulici sa najvećom migrantskom zajednicom u Americi.
Kada uporni klinci nauče kako da obrađuju ovo,
nije čudo što uberemo ovakve voćke.
Ja sve ovo obožavam! Oni takođe!
Mi gradimo indijske šatore u naseljima koja su gorela.
To je pravi "vi to možete" trenutak.
Bruk park hrani na stotine ljudi,
bez bonova za hranu ili otiska prstiju.
Najsiromašnija kongresna oblast u Americi.
najbrojnija zajednica migranata u Americi, mi to možemo da uradimo.
Bisel gardens proizvodi hranu u epskim proporcijama
uključujući klince u ekonomiju o kojoj nikad nisu zamišljali.
Sad, negde iznad duge, moji prijatelji,
je južni Bronks Sjedinjenih Država. I mi ga stvaramo.
Kako se počinje? Pogledajte kako Hoze obraća pažnju na detalje.
Hvala bogu pa Omar zna da šargarepe dolaze iz zemlje,
a ne iz super-marketa,
ili kroz blindirani prozor ili kroz delić stiropora.
Kad Henri zna da je zeleno povrće dobro, znam i ja.
Kad proširite njihov jelovnik, vi širite njihov rečnik.
Najvažnije je da kada spojite veliku decu sa mališanima,
dobijete velikog debelog belog čoveka u sredini, što je kul;
stvorite vrstu odgovornosti među vršnjacima, što je neverovatno.
Vreme mi ističe, moram da požurim.
Ovo je moja nedeljna plata za decu; ovo su naši zeleni grafiti.
To je ono što radimo.
Pogledajte slavu i izdašnost okruga Bronks. Ništa me ne uzbuđuje više
nego kad vidim decu da praše biljke, umesto da se praše između sebe.
Moram vam reći, ja sam jedan zaštitnički nastrojen roditelj.
Ali ova deca sada postavljaju
bundevine loze na vrh stanica metroa.
Mi takođe gradimo fontane za bogate.
Isto tako postajemo deca kukuruza,
sadeći baštu na sred Fordam puta radi podizanja svesti.
I prozore od staklenih boca iz đubreta.
Ja ne očekujem da svako dete bude baštovan, ali očekujem od vas
da čitate i pišete o tome, i ponudite izvanredan korisnički servis.
Očekujem od njih da budu zainteresovani, i oni to jesu.
Ovo je moja neverovatna učionica, ovo je ta hrana.
Gde ona ide? Nula kilometara do tanjira, pravo u školsku kuhinju.
Ili još važnije do lokalnih skloništa za beskućnike,
gde većina naše dece dobija jedan ili dva obroka dnevno.
Mi se usavršavamo.
Ni jedne patike nikad nisu upropašćene na mojoj farmi.
I u njegovo vreme, milionske bašte, i neviđenje instalacije.
Da vam nešto kažem.
Ovo je predivan momenat.
Crno, braon polje, polje otrovnog otpada, bojno polje -
dokazali smo da u Bronksu bašta mođe da uspeva svugde, na betonu.
Primamo narudžbine za cveće. Posramio sam ono što je prodaja kolača.
Primamo sada narudžbine. Ja vršim rezervacije za proleće.
Ovo je sve izraslo iz semena. Mi učimo sve.
Kada sakupite decu raznolikog porekla
i uradite nešto jedinstveno kao ovo
vi zaista stvarate jedan specijalni trenutak.
Sada se možda pitate o ovoj deci.
Pohađanje nastave se povećalo od 40% do 93%.
Svi kreću kao ponavljači sa manjkom bodova.
Svi iz moje prve generacije su na fakultetu i zarađuju za život.
Ostali treba da diplomiraju ovog juna.
Srećna deca, srećne porodice, srećne kolege.
Ljudi su začuđeni. Slava i izdašnost okruga Bronks.
Hajde da pričamo o nani. Gde je moja nana?
Ja uzgajam 7 vrsta nane u mom razredu.
Mohito, neko? Biću u Telepan baru kasnije.
Razumete, ovo je moja intelektualna vijagra.
Dame i gospodo, moram da žurim, ali shvatite ovo:
okrug koji nam je dao vrećaste pantalone i neobične sveže melodije
postaje dom organske hrane.
Moje zeleno neočišćeno povrće je teško 11300kg.
Ja gajim organske građane, zainteresovanu decu.
Pomozite nam da idemo od jedne do druge tačke.
Samoodrživi entiteti, povratak investicija u roku od 18. meseci,
plus mi plaćamo ljudima minimalne nadnice i zdravstveno osiguranje,
dok hranimo ljude za veoma malo novca.
Martin Luter King je rekao da ljude treba uzdignuti sa dostojanstvom.
Ovde u Njujorku, ja vas molim, moji dragi sugrađani Amerikanci,
da nam pomognete da učinimo Ameriku opet velikom.
To je jednostavno. Podelite vašu strast.
Zaista je lako. Pogledajte ova dva video klipa, molim vas.
Zbog jednog smo bili pozvani u Belu kuću, drugi je skorašnji.
I najvažnije, izbacite najvećeg siledžiju iz škola.
Ovo mora da krene sutra.
Ljudi, vi sve to možete da uradite.
Držite decu podalje od ovakvih prodavnica.
Napravite im zdravu hranu,
naročito ako možete da je uberete sa zida vase učionice - ukusno!
Budite model dobrog ponašanja. Odvedite ih do lokalnih tezgi.
gde se prodaje voće i povrće. Velika deca vole jagode i banane.
Učite ih preduzetništvu. Hvala bogu za GrowNYC.
Dajte im da kuvaju. Dobar ručak danas, neka se bave kulinarstvom.
Ali je najvažnije da ih volite.
Ništa ne funcioniše kao bezuslovna ljubav.
Moj dobri prijatelj Kermit je rekao da nije lako biti zelen.
Nije. Ja dolazim iz mesta gde deca mogu da kupe
35 različitih ukusa nečeg upakovanog, u svakom trenutku tokom dana.
Zamrzivači za sladolede ispunjeni bocama alkohola.
Moja draga prijateljica Madžora Karter mi je jednom rekla
da možemo da dobijemo sve, a ništa ne možemo da izgubimo.
Ovde, u trenutku kada smo se odmakli
od odvažnosti da se nadamo ka nadi za malo odvažnosti,
ja vas molim da uradite nešto.
Molim vas da uradite nešto.
Sada smo svi mi punoglavci, ali ja vas molim
da postanete jedna velika žaba i napravite taj veliki zeleni skok.
Ne zanima me da li ste levica ili desnica ili centar, šta god.
Pridružite mi se. Ja imam puno energije. Pomozite mi da je iskoristim.
Mi možemo da uradimo nešto ovde.
I na tom putu, molim vas izdvojite vreme da pomirišete cveće,
naročito ako ste ih vi i zasadili sa svojim učenicima.
Ja sam Stiv Ric. Ovo je Zelena mašina iz Bronksa.
Želim da zahvalim mojoj ženi i porodici, mojim učenicima,
hvala vam što dolazite svaki dan, i mojim kolegama
što verujete u mene i što me podržavate.
Mi krčimo naš put ka novoj ekonomiji.
Hvala vam. Bog vas blagoslovio i uživajte u danu. Ja sam Stiv Ric.
Vi to možete!
(Aplauz)