אי פעם ראיתם ציור של ישו התינוק מימי הביניים
יושב או עומד בחיקה של אימו
ותהיתם למה היא כל כך גדולה?
ציורים כמו המדונה המוכתרת עם מלאכים של צ'ימבורי
או מאסטה של דוציו
גם נראים לא בפרופורציה.
אם מריה היתה עומדת, כל נראה,
המלאכים בתמונה היו בגובה עצם השוק שלה,
והגוף שלה היה קטן באופן לא פרופורציונלי
יחסית לרגלים שלה.
אולי חשבתם שהאומן פשוט לא היה מוכשר מספיק
לצייר באופן ראליסטי
או היה חסר לו הכושר המתמטי לא פרספקטיבה.
אבל זה לא יהיה הסיפור המלא.
כדי להבין למה, אנחנו צריכים לחזור
לסוף המאה החמישית
כשהעיר רומא הותקפה על ידי הגותים.
רומא נבנתה בשיש והיתה אמורה להחזיק לעולמים.
היא יצגה, במשך הרבה שנים,
את פסגת התרבות האנושית,
אז ההרס שלה השאיר חלל גדול.
תאולוגים, שהטיפו על עולם מעבר לעולם הפיסי,
התחילו למשוך קהל כשרומא התפוררה,
והנצרות התחילה למלא את החלל שהשאירה המעצמה.
כתחליף ליופי הפיסי של רומא,
הנצרות הציעה יופי מטאפיסי של טוהר
וגן עדן ניצחי
שלא יוכל להיות מושמד כמו רומא.
אחרי נפילת רומא,
תאולוגים מימי הביניים המוקדמים התרחקו מיופי פיסי,
ודחו אותו לטובת יופי פנימי.
הם טענו שבזמן שהעולם הפיסי היה זמני,
טוהר ודת היו קבועים.
עצמים יפיפיים יכלו להוביל לסגידה מוטעית לחפץ
במקום הסגידה לטוב.
נאמר שמטיף מתחילת המאה השישית, סנט בנדיקט,
אחרי שחשב על אישה יפה,
זרק את עצמו לתוך חלקת קוצים,
ודרך הסבל שלו,
רכש מחדש את המיקוד שלו ביופי רוחני.
הוא חשש שהתשוקה שלו לנשים יפות
תסיח את דעתו מהתשוקה שלו לאלוהים.
כשהתרבות הארופאית עברה מאימפריות
ולכיוון דת,
מנזרים הפכו לשומרי הסף של הידע,
מה שאמר שספרים קלאסיים
ששיבחו את התענוגות הפיסיות
לא הועתקו או נשמרו.
בלי הגנה, הם הפכו לקורבנות של ריקבון טבעי,
אש,
שיטפונות,
או מזיקים.
ובלי העזרה של נזירים ששכתבו עותקים חדשים,
הטקסטים האלה והפילוסופיות שהם נשאו
נעלמו במערב אירופה
והוחלפו על ידי העבודות של אנשים כמו סיינט בנדיקט,
מה שמביא אותנו חזרה לתאורים האלה של ישו ומריה.
בכלל שהנצרות דחתה את היופי הפיסי כל כך,
האומנים האלה מימי הביניים נמנעו בכוונה
מצורות נאות אסטטית.
ראשית, קישוטים לכנסיות וארמונות
היו מגבלים לצורות גאומטריות מעניינות,
שיכלו להיות נעימות
בלי לעורר מחשבות חוטאות של הנאות פיסיות.
כשימי הביניים התקדמו,
יצוגים של ישו ומריה נסבלו,
אבל האומן בברור עשה מאמץ לעטוף את מריה
ולתת לה רגליים גדולות באופן לא פרופורציונלי,
עם עצמות השוק הענקיות האלה.
הפחד נשאר שיצוג יפה של מריה
אולי יתן השראה לצופים לאהוב את הציור
או את היצוג הפיסי של מריה,
במקום הטוהר שהיא היתה אמורה לייצג.
אז אפילו שאולי נחמד לחשוב שאנחנו יכולים לצייר
בצורה ראליסטית יותר מצ'ימבורי או דוצ'יו,
אנחנו צריכים לזכור שהיו להם מטרות שונות
כשהם הרימו את מברשת הציור.