Ja sam politička i socijalna psihologinja.
Proučavam način na koji ljudi razumiju svijet
i što to znači za društvo i demokraciju.
Što je, kako ispada, puno.
Neki ljudi svijet vide kao sigurno i dobro mjesto,
a to im omogućuje da budu u redu kada je riječ o nesigurnosti
i da uzmu vremena za istraživanje i igru.
Drugi su pronicljivo svjesni prijetnji u njihovom okolišu,
stoga im je prioritet red i predvidljivost
umjesto otvorenosti i eksperimentiranja.
U mom akademskom istraživanju
proučavam kako ova dva pristupa oblikuju kako razmišljamo i osjećamo
o svemu, od umjetnosti do politike.
Također istražujem kako političke elite
i pristrani mediji upotrebljavaju upravo ove razlike
kako bi izazvali mržnju i strah
i kako ekonomija naših medija iskorištava ove iste podjele.
Ali nakon proučavanja ovoga
nisam dobila osjećaj kako smo osuđeni na podjelu,
nego kako je na nama da prihvatimo oba skupa karakteristika
kao nužne, čak i vrijedne.
Uzmimo, na primjer, dva muškarca koja su bila utjecajna u mom životu.
Prvi, moj pokojni muž, Mike.
Bio je umjetnik koji je vidio svijet kao sigurno i dobro mjesto.
Prihvaćao je dvosmislenost i igru u svom životu.
U stvari, upoznali smo se kroz
komediju improvizacije, gdje je učio improvizatore kako slušati i biti otvoren
te kako se osjećati udobno ne znajući što će se sljedeće dogoditi.
Nakon što smo se vjenčali i dobili dječaka,
Mikeu je dijagnosticiran tumor na mozgu.
I nakon mjeseci provedenih u bolnici i operacija,
poslušala sam Mikeov savjet
i nastojala vježbati kako biti otvorenija,
pokušala sam biti u redu ne znati što će se sljedeće dogoditi.
Upravo je Mikeova tolerancija za dvosmislenost
ono što mi je omogućilo da preživim te mjesece neizvjesnosti,
to mi je pomoglo istražiti nove načine kako izgraditi svoj život nakon njegove smrti.
Oko godinu i pol nakon što je Mike preminuo,
upoznala sam svog sadašnjeg muža, PJ-a.
PJ je tužitelj
koji svijet vidi kao potencijalno dobar
pod uvjetom da se prijetnje rješavaju adekvatno.
On je također osoba koja prihvaća red i predvidljivost.
U svojim dnevnim ritualima,
u hrani koju jede,
u njegovom izboru odjeće.
A PJ ima okrutan smisao za humor,
ali kad je moral u pitanju, veoma je ozbiljan
i ima snažan osjećaj za dužnost i svrhu.
Cijeni tradiciju, odanost i obitelj.
Što je razlog zašto, u dobi od 28 godina,
nije oklijevao oženiti udovicu,
posvojiti njezinog sina
i odgojiti ga kao vlastitog.
PJ-eva potreba za sigurnošću i završetkom
ono je što je donijelo stabilnost u naše živote.
Podijelila sam ove dvije priče, Mikeovu i PJ-evu,
ne samo zato što su osobne,
nego zato što ilustriraju dvije stvari koje sam pronašla u svojim istraživanjima.
Prvo, da naše psihološke karakteristike oblikuju kako se odnosimo prema svijetu,
a drugo,
da oba ova pristupa čine naše živote mogućima.
Tragično, političke i ekonomske motivacije našeg medijskog okruženja
nastoje iskoristiti ove razlike
kako bi nas razljutili,
kako bi nam privukli pozornost,
kako bi pritisnuli okidače
i kako bi nas okrenuli jedne protiv drugih.
A to funkcionira.
Ovo funkcionira dijelom zato što je isti ovaj skup karakteristika
povezan s temeljnim političkim i kulturalnim uvjerenjima.
Politički su psiholozi godinama proučavali
kako naše psihološke karakteristike oblikuju naša politička uvjerenja.
Proveli smo eksperimente kako bismo razumjeli
kako naša psihologija i politika oblikuju kako reagiramo na apolitičke podražaje.
Ovo istraživanje pokazalo je
da oni ljudi koji se manje zabrinjavaju oko prijetnji,
koji toleriraju dvosmislenost,
ti ljudi kulturalno su i društveno liberalniji
oko tema kao što su imigracije, zločini ili seksualnost.
Zato što toleriraju dvosmislenost,
također su u redu s neosjetnim razlikama
i uživaju razmišljati samo zbog razmišljanja,
što pomaže objasniti zašto postoje
određene estetičke sklonosti lijeve i desne strane,
gdje će liberali, prije nego konzervativci,
cijeniti stvari kao što je apstraktna umjetnost
ili čak priče koje nemaju jasan kraj.
U mom eksperimentalnom radu
također sam otkrila kako ove razlike pomažu objasniti
zašto će ironična, politička satira biti cjenjenija
i jasnija liberalima nego konzervativcima.
S druge strane,
oni ljudi koji paze na prijetnje,
koji više vole sigurnost i završetke,
to su naši politički, kulturalni i društveni konzervativci.
Zato što su na oprezu,
donose odluke brzo i učinkovito,
vodeći se intuicijom i osjećajima.
Otkrili smo da ove karakteristike pomažu objasniti
zašto konzervativci uživaju u emisijama gdje se raspravlja o političkim temama
koje jasno i učinkovito određuju prijetnje i neprijatelje.
Ono što je ključno
je da ove sklonosti nisu apsolutne --
one nisu nepromjenjive.
Postoje liberali koji paze na prijetnje,
kao što postoje i konzervativci koji toleriraju dvosmislenost.
U stvari, PJ-eva politička uvjerenja
nisu toliko radikalno drugačija od Mikeovih.
Poveznica između psihologije i politike ovisi o konteksu:
s kime smo i što se događa oko nas.
Problem je što upravo sada
naš dominantan kontekst,
politički i medijski kontekst,
zahtijeva da ove razlike budu apsolutne,
da se učvrste,
čak i da uključe naoružanje.
Iz razloga povezanih s moći i profitom,
određeni ljudi u politici i medijima žele da vjerujemo
kako su ljudi koji pristupaju svijetu drugačije od nas --
Mike-ovi i PJ-evi --
sami po sebi opasni.
A platforme na društvenim mrežama koriste algoritme i mikro-ciljanje
kako bi širili ove poruke podjele
u estetici koja odgovara našem načinu razmišljanja.
Poruke koje se odnose na politiku, kulturu i rasu.
A mi vidimo razarajuće posljedice takvih poruka svakog dana.
Amerikanci koji su ljuti i koji se boje druge strane.
Optužbe kako druga strana uništava Ameriku.
Ali zaustavite se i razmislite na trenutak.
Što bi se dogodilo da ove razlike nikad nisu uključivale naoružanje?
Liberalne sklonosti prema otvorenosti i fleksibilnosti ono su
što nam dopušta da se nosimo s nesigurnošću
i što nam dopušta da istražimo nove puteve prema inovacijama, kreativnosti --
znanstvenim otkrićima.
Zamislite samo putovanja svemirom ili lijekove za bolesti
ili umjetnost koja zamišlja i iznova stvara bolji svijet.
A konzervativne sklonosti prema osveti i sigurnosti
i tradiciji --
to su stvari koje nas motiviraju
da napravimo ono što se mora napraviti
za našu zaštitu i stabilnost.
Zamislite sigurnost koju nude naše oružane snage
ili sigurnost bankarskog sustava.
Ili zamislite stabilnost
koju nude demokratske institucije, kao što je sudjelovanje u poroti,
ili kulturalne tradicije, kao što je vatromet 4. srpnja.
Što ako prave prijetnje društvu i demokraciji
ne predstavlja druga strana?
Što ako pravu opasnost predstavljaju političke i medijske elite
koje nas navode da mislimo
kako bi nam bilo bolje bez druge strane
i koji koriste ove podjele za njihov osobni,
financijski, politički profit?
Mike i PJ gledaju na svijet različito,
ali ovi različiti pristupi i dalje obogaćuju moj život svaki dan.
Umjesto našeg političkog i medijskog sadržaja
koji određuje kako je druga strana neprijatelj,
i uljuljkava nas da mislimo kako je to istina,
što ako izaberemo stvoriti vlastiti kontekst?
Stvarni ljudi koji se povezuju s drugim stvarnim ljudima,
koji cijene ova dva pristupa takve kakvi oni jesu:
nužni darovi koji nam mogu pomoći da preživimo i napredujemo zajedno.
Hvala.