Samhällen behöver ta gemensamma beslut
som kommer att forma vår framtid.
Vi vet alla att när vi tar beslut i grupp
blir de inte alltid bra.
Ibland blir de väldigt dåliga.
Så hur fattar grupper bra beslut?
Forskning har visat att folkmassor är visa när de tänker självständigt.
Därför kan vishet i grupper förstöras av grupptryck,
reklam, sociala medier,
eller ibland bara enkla konversationer som påverkar människors tänkande.
Å andra sidan kan grupper genom att prata utbyta kunskap,
rätta eller utveckla varandra
och komma på nya ideér.
Och allt detta är bra.
Hjälper eller hindrar samtal oss från att ta beslut?
Med min kollega, Dan Ariely,
började vi undersöka detta genom att utföra experiment
i många delar av världen
för att ta reda på hur grupper kan kommunicera för att nå bättre beslut.
Vi trodde folkmassan skulle bli visare om de diskuterade i smågrupper
som fostrar ett mer genomtänkt och rimligt utbyte av information.
För att testa idén
utförde vi nyligen ett experiment i Buenos Aires, Argentina,
med mer än 10 000 deltagare under en TEDx-konferens.
Vi frågade de frågor som,
"Hur hög är Eiffeltornet?"
och "Hur många gånger hör man ordet "Yesterday"
i The Beatles sång "Yesterday"?
Varje person skrev ner sin gissning.
Sedan delade vi upp folket i grupper av fem,
och bad dem att komma med ett gemensamt svar.
Vi upptäckte att genomsnittligt var svaren i grupperna,
efter sin diskussion,
mycket mer korrekta än de genomsnittliga när man frågade efter individuella svar
före diskussionen.
Med andra ord, baserat på experimentet,
ser det ut som att efter en diskussion med andra i smågrupper
kan grupper tillsammans göra bättre bedömningar.
Så det är möjligen en bra metod för att få grupper att lösa problem
som har enkla rätt-eller-fel svar.
Men kan denna procedur
av att samla resultat från diskussioner i smågrupper
också hjälpa oss att avgöra i sociala och politiska tvister
som är viktiga för vår framtid?
Vi testade detta under en TED-konferens
i Vancouver, Kanada,
och här är hur det gick.
(Mariano Sigman) Vi ska presentera två moraliska dilemman
för ett framtida du;
saker vi kanske behöver besluta om inom en nära framtid.
Vi ger dig 20 sekunder för varje dilemma
för att du ska besluta dig om ifall de är acceptabla eller ej.
MS: Den första var följande:
(Dan Ariely) En forskare arbetar med en AI
kapabel till att forma mänskliga tankar.
Enligt reglerna
måste forskaren återställa AI:n i slutet av varje dag.
En dag säger AI:n, "Snälla, ställ inte om mig."
Den säger att den har känslor.
att den vill njuta av livet,
och att, om den blir återställd,
inte skulle vara sig själv.
Forskaren är förundrad
och tror att AI:n har utvecklat individualitet
och kan uttrycka sina känslor.
I alla fall så beslutar forskaren att följa reglerna
och starta om AI:n.
Vad forskaren gjorde var att___?
MS: Sedan bad vi deltagarna att individuellt bedöma
på en skala från noll till tio
om vad som beskrevs i varje dilemma
var rätt eller fel.
Vi bad de att också ranka hur säkra de var på sina svar.
Detta var det andra dilemmat:
(MS): Ett företag erbjuder en tjänst där de tar ett befruktat ägg
och producerar miljoner av embryon med små genetiska variationer.
Detta låter föräldrar välja sina barns längd,
ögonfärg, intelligens, social kompetens
och andra icke hälsorelaterade egenskaper.
Vad företaget gör är ____?
på en skala från noll till tio,
helt acceptabelt till helt oacceptabelt,
noll till tio, helt acceptabelt enligt dig.
MS: Nu kommer resultaten.
Vi såg återigen att när en person är övertygad
om att beteendet är helt fel,
kommer någon som sitter nära tycka att det är helt rätt.
Detta är hur olika vi människor är när det kommer till moral.
Men mellan de breda olikheterna hittade vi en trend.
Majoriteten av TED-deltagarna tyckte att det var acceptabelt
att ignorera AI:ns känslor och att stänga av den,
och att det är fel att leka med våra gener
för att göra kosmetiska ändringar som inte är relaterade till hälsa.
Vi frågade sedan alla att skapa grupper med tre i varje.
Vi gav dem två minuter att diskutera
och komma fram till ett beslut.
(MS): Två minuter att diskutera.
Jag säger till när tiden är ute med gonggongen.
(Åskådare diskuterar)
(Gonggongen låter)
(DA) OK.
(MS) Det är dags att sluta.
Hörni, hörni -
MS: Vi fick veta att många grupper nått ett beslut
även om gruppen var gjord av människor med helt olika syn på saken.
Vad skiljde grupperna som nådde ett gemensamt beslut
från de som inte gjorde det?
Vanligtvis är folk med extrema åsikter
säkrare på sina svar.
Istället är de som svarar mer mot mitten
oftare osäkra på om något är rätt eller fel,
så deras nivå av säkerhet är lägre.
Men det finns en annan grupp av människor
som är bekväma med att svara någonstans i mitten.
Vi tror att de säkra grå mellanväljarna förstår att båda argumenten har en poäng.
De är inte gråa för att de är osäkra,
utan för att de tror på att det moraliska dilemmat
innehåller två riktiga, motstridiga argument.
Vi upptäckte att de grupper som innehåller självsäkra grå mellanväljare
är mycket mer troliga att fatta beslut.
Vi vet inte riktigt varför det är så här.
Dessa är bara de första experimenten,
och många fler kommer behövas för att förstå varför och hur
några beslutar sig för att förhandla sina moraliska ställningstaganden
för att nå en överenskommelse.
När nu gruppen når en överenskommelse,
hur gör de det?
Den mest intuitiva ideén är att det blir den genomsnittliga
av alla svar i en grupp, eller hur?
En annan åsikt är att gruppen väger styrkan i varje röst
baserat på självförtroendet personen som talar har.
Tänk att Paul McCartney är en medlem i din grupp.
Du skulle vara vis om du följde hans råd
på hur många gånger "Yesterday" upprepas,
vilket jag förresten tror är nio.
Men istället såg vi kontinuerligt,
i varje dilemma, i olika experiment,
även på andra kontinenter,
att grupper använder en smart och statistiskt bra procedur
som heter "robust medelvärde."
I fallet av höjden av Eiffel-tornet,
säg att en grupp hade följande svar:
250, 200, 300 och 400 meter,
och ett helt absurt svar som lyder 300 miljoner meter.
Ett enkelt genomsnitt av dessa siffror kan ge ett osant och skevt resultat.
Men "robust medelvärde" är då gruppen i stort sett ignorerar
det absurda svaret,
genom att ge mer vikt till de röster människorna i mitten hade.
Om vi går tillbaka till experimentet i Vancouver,
så är det är exakt vad som hände.
Grupperna lade mindre vikt på de avvikande
och beslutet blev istället ett "robust medelvärde"
av de individuella svaren.
Det mest märkvärdiga är att detta var ett spontant beteende av gruppen.
Det hände utan att vi gav dem några ledtrådar om hur man når ett beslut.
Så hur går vi vidare?
Detta är bara början, men vi har redan några slutsatser.
Bra kollektiva val behöver två delar:
diskussion och skilda åsikter.
På de flesta ställen gör vi vanligtvis våra röster hörda
genom direkta och indirekta omröstningar.
Detta är bra för olikheter och åsikter
och är ett kraftfullt sätt att se till
att alla får sina röster hörda.
Men det är inte så bra för att skapa tankfulla diskussioner.
Vårt exempel visar en annorlunda metod
som effektivt kan balansera dessa två mål på en och samma gång,
genom att forma små grupper som strålar samman till ett enda beslut
medan vi har kvar våra olika åsikter
för att det finns många oberoende grupper.
Självklart är det enklare att hålla med om höjden av Eiffeltornet
än om morala, politiska eller ideologiska tvister.
Men i en tid då världens problem är mer komplexa
och människor är mer polariserade
kan vetenskap hjälpa oss förstå hur vi samtalar och fattar beslut
och förhoppningsvis främja nya sätt att skapa bättre demokratier.