Začnime dobrou správou.
Týka sa niečoho, čo vyplynulo
z biomedicínského výskumu
a vďaka čomu dnes veľa vážnych chorôb
končí inak.
Začnime leukémiou,
akútnou lymfoblastickou leukémiou, ALL,
najčastejším typom rakoviny u detí.
Keď som bol študent,
úmrtnosť bola približne 95 %.
Dnes, o nejakých 25 - 30 rokov neskôr,
je úmrtnosť nižšia o 85 %.
Každý rok sa vylieči 6000 detí,
ktoré by boli predtým na túto chorobu zomreli.
Ak chcete naozaj vysoké čísla,
pozrite sa na srdcové choroby.
Srdcové choroby boli najväčším zabijakom,
a to hlavne pre mužov po 40-ke.
Dnes pozorujeme 63-percentné zníženie úmrtnosti
v dôsledku srdcových chorôb,
neuveriteľný 1,1 milión ľudí každoročne unikne smrti.
Predstavte si, že AIDS bol minulý mesiac
označený za chronickú chorobu,
čo znamená, že 20-ročný človek, ktorý sa nakazí vírusom HIV,
pravdepodobne nebude žiť týždne, mesiace či zopár rokov,
ako to bývalo pred 10 rokmi,
ale odhaduje sa, že bude žiť desiatky rokov
a najskôr umrie v 60 alebo 70 rokoch z úplne iných príčin.
Sú to jednoducho úžasné, výnimočné zmeny
vo vyhliadkach pacientov trpiacich najväčšími zabijakmi.
Hlavne jeden z nich,
ktorý by vám asi ani nenapadol, mŕtvica,
bývala spolu so srdcovými chorobami
v USA jedným z najväčších zabijakov.
O tejto chorobe dnes vieme,
že pokiaľ sa chorí dostanú na pohotovosť
do troch hodín od príhody,
asi 30 % odíde z nemocnice
bez akýchkoľvek následkov.
Nevšedné príbehy,
príbehy s dobrým koncom,
každý z nich nám pomohol o týchto chorobách
pochopiť niečo, čo nám umožnilo
diagnostikovať ich v skorom štádiu a zasiahnuť včas.
Skoré zistenie, skorý zásah,
na tom sa tieto úspechy zakladajú.
Nie všetky správy sú žiaľ dobré.
Porozprávam vám príbeh,
ktorý sa týka samovraždy.
Ono to nie je choroba doslovne.
Je to stav alebo situácia,
ktorá vedie ku smrti.
Asi málokto si uvedomuje, aká je častá.
V USA spácha samovraždu 38 000 ľudí ročne.
To znamená jeden každých 15 minút.
Tretia najčastejšia príčina smrti
vo vekovej kategórii 15 až 25 rokov.
Je to zaujímavé, keď si uvedomíte,
že je dvakrát častejšia ako vražda
a vlastne aj častejšia príčina smrti
ako dopravné nehody v USA.
Teraz niečo o samovražde,
zdravotný stav tu zohráva svoju úlohu,
lebo 90 % samovrážd
je spojených s duševnou chorobou:
depresiou, bipolárnou poruchou, schizofréniou, anorexiou,
hraničnou poruchou osobnosti.
A toto nie sú zďaleka všetky choroby, ktoré na nej majú podiel.
Ako som už spomínal, často sa vyskytujú už v ranom veku.
Tieto choroby nespôsobujú len smrť,
ale aj postihnutie.
Pozrite sa na postihnutie
z hľadiska meradla Svetovej zdravotníckej organizácie
nazývaného Roky života vážené chorobou.
Toto meradlo, ktoré nemohol vymyslieť
nikto iný ako ekonóm,
lenže to je práve spôsob ako vystihúť, o čo človeka pripraví
postihnutie zo zdravotných dôvodov,
a ako môžete vidieť, prakticky 30 % všetkých
postihnutí zo všetkých zdravotných dôvodov
sa pripisuje duševným chorobám,
neuropsychiatrickým príznakom.
Asi si myslíte, že to nedáva zmysel.
Rakovina vyzerá byť oveľa vážnejšia.
Srdcové choroby sa zdajú oveľa vážnejšie.
Ale ako môžete vidieť, sú na tomto zozname až úplne dole,
a to preto, lebo hovoríme o postihnutí.
Prečo tieto choroby ako schizofrénia,
bipolárna porucha a depresia vedú k postihnutiu?
Prečo sú číslom jeden?
Existujú na to asi 3 dôvody.
Po prvé, sú veľmi rozšírené.
Približne každý piaty človek trpí počas života
niektorou z týchto chorôb.
Po druhé, niektorých tieto choroby úplne
vyradia z každodenného života,
asi 4 až 5 %, čiže jedného z 20.
Ale skutočným dôvodom takého vysokého výskytu postihnutia
a do istej miery aj úmrtnosti je,
že tieto choroby začínajú už v ranom veku.
U 50 % prepukne už pred štrnástym rokom,
u 75 % pred 24. rokom,
čísla značne odlišné od tých
spojených s rakovinou, srdcovými chorobami,
cukrovkou, vysokým tlakom... väčšiny vážnych chorôb,
o ktorých sme si mysleli, že vedú v rebríčkoch postihnutia a úmrtnosti.
Toto sú skutočné chronické choroby mladých.
Na začiatku som vám sľúbil dobré správy.
Táto pravdaže nie je jedna z nich.
Je to asi tá najhoršia časť
a v istom zmysle aj moje priznanie.
Mojou prácou je dohliadať na to, aby sme v oblasti týchto chorôb
robili pokroky.
Pracujem pre federálnu vládu.
Teda vlastne pre vás. Vy ma platíte.
A teraz, keď viete, čo robím
alebo v čom som zlyhal,
si asi myslíte, že by ma mali vyhodiť,
úplne by som to pochopil.
Ale čo sa chystám navrhnúť a dôvod, prečo som tu,
je povedať vám, že podľa mňa vstupujeme
do veľmi rozdielneho sveta, keď o týchto chorobách rozmýšľame.
Zatiaľ som tu hovoril o duševných chorobách,
poruchách mysle.
Tento termín nie je dnes už veľmi obľúbený
a ľudia si z nejakého dôvodu myslia,
že je politicky správnejšie používať termín poruchy správania,
a tak ich označujú ako poruchy správania.
Dobre, sú to poruchy správania,
ale sú to aj poruchy mysle.
Ale chcem vám navrhnúť,
že oba tieto termíny,
ktoré sa používajú už viac ako storočie,
teraz vlastne bránia ďalšiemu pokroku.
Pokrok je treba urobiť v rámci celého konceptu
a je treba začať rozmýšľať o týchto chorobách ako o poruchách mozgu.
Teraz si niektorí z vás povedia:
„Ó môj bože, je to tu zas.
Vypočujeme si ďalšiu prednášku o biochemickej nerovnováhe
alebo liekoch
alebo o nejakom zjednodušenom pohľade,
ktorý vezme naše subjektívne skúsenosti
a premení ich na molekuly alebo možno
akési obmedzené jednorozmerné pochopenie toho,
aké je to trpieť depresiou alebo schizofréniou.“
Mozog v žiadnom prípade nie je
jednorozmerný, jednoduchý orgán alebo súhrn jeho častí.
Samozrejme záleží, v akej škále
alebo rámci o ňom chcete rozmýšľať,
ale je to nesmierne zložitý orgán
a ešte len začíname chápať,
ako ho študovať, či už ide
o 100 miliárd neurónov v mozgovej kôre
alebo o 100 biliónov synapsií,
ktoré všetky tie neuróny spájajú.
Ešte sme sa len začali pokúšať zistiť,
ako sa dá pochopiť tento veľmi zložitý stroj,
ktorý spracúva pozoruhodné druhy informácií,
a pomocou nášho vlastného rozumu pochopiť
zložitý mozog, ktorý tento rozum ovláda.
V skutočnosti je dosť krutý vtip prírody,
že máme mozog, ktorý nie je
dostatočne prepojený na to, aby dokázal pochopiť sám seba.
V určitom zmysle môžete mať pocit,
že ono bezpečné štúdium správania alebo poznávania,
niečoho, čo možno pozorovať,
je svojím spôsobom jednoduchšie a zredukovanejšie,
ako snažiť sa zapojiť tento veľmi zložitý a záhadný orgán,
ktorý sa iba začíname pokúšať pochopiť.
V prípade duševných chorôb,
o ktorých som hovoril,
depresia, obsedantno-kompulzívna porucha,
post-traumatická stresová porucha,
aj keď stále úplne nerozumieme
ich atypickému priebehu
alebo čo mozog presne robí,
sme už boli schopní rozpoznať
niektoré rozdiely v spojeniach
alebo ako sa mozgové prepojenia
ľudí s týmito poruchami líšia.
Voláme to ľudský konektóm.
Môžete si ho predstaviť
ako nákres mozgu vo forme siete.
O tomto viac o chvíľu.
Dôležité je, že keď sa pozriete
na ľudí trpiacich týmito chorobami, na každého piateho z nás,
ktorý vykazuje nejaké problémy,
zistíte, že medzi našimi prepojeniami v mozgu
je veľa rozdielov,
ale existujú isté opakujúce sa vzory, ktoré predstavujú
kritické faktory pre rozvoj niektorých týchto chorôb.
Je to trochu iné ako pri mozgových chorobách
ako Huntingtonova, Parkinsonova alebo Alzheimerova choroba,
kde je časť kôry zdeformovaná.
Tu ide o dopravné zápchy a niekedy obchádzky
alebo niekedy o problémy v spôsobe prepojenia
a fungovaní mozgu.
Dalo by sa to prirovnať
na jednej strane k infarktu myokardu, srdcovému záchvatu,
pri ktorom máte v srdci mŕtve tkanivo,
a na druhej strane k arytmii, kde srdce proste nie je funkčné,
lebo prepojenia vo vnútri nefungujú.
Oboje by vás zabili, ale iba v jednom prípade
ide o rozsiahle poškodenie.
Teraz bude asi lepšie podrobne si priblížiť
jednu konkrétnu chorobu, a to schizofréniu,
lebo si myslím, že to je dobrý príklad,
ktorý nám môže objasniť, prečo je dôležité považovať ju za poruchu mozgu.
Toto sú röntgenové snímky od Judy Rapoportovej a jej kolegov
z Národného inštitútu pre duševné zdravie,
ktorí skúmali mozgy detí s počiatočnými príznakmi schizofrénie.
Hore môžete vidieť
červené, oranžové
alebo žlté miesta, kde je menej šedej hmoty.
Pozorovali sme ich 5 rokov,
porovnávali ich z hľadiska veku detí
a je zjavné, že hlavne v oblastiach,
ako je dorsolaterálny prefrontálny lalok
alebo horný spánkový lalok, je značný úbytok šedej hmoty.
Keď sa to snažíte zakresliť,
je dôležité zachytiť obvyklý vývoj
ako úbytok kôry, úbytok šedej mozgovej hmoty.
U schizofrénie býva táto hodnota prekročená
a v bode, kde je prekročená,
prekročíte hranicu, ktorá je zároveň bodom,
keď môžeme povedať, že daná osoba touto chorobu trpí,
pretože má príznaky
ako halucinácie a vidiny.
To je niečo, čo môžeme pozorovať.
Ale pozrime sa ešte raz a uvidíme, že vlastne prekročili inú hranicu.
Prekročili mozgovú hranicu omnoho skôr,
nie vo veku 22 alebo 20 rokov,
ale dokonca už vo veku 15 alebo 16 rokov je vidieť,
že vývoj je úplne rozdielny
na úrovni mozgu, avšak nie na úrovni správania.
Prečo na tom záleží?
Po prvé preto, že pri mozgových poruchách je správanie to posledné, čo sa mení.
Vieme, že pri Alzheimerovej, Parkinsonovej alebo Huntingtonovej chorobe
sa začnú zmeny v mozgu viac než 10 rokov
pred tým, ako sa objavia prvé známky porúch správania.
Nástroje, ktoré dnes máme, nám umožňujú odhaliť
tieto zmeny v mozgu omnoho skôr, ako sa objavia prvé príznaky.
To najdôležitejšie som povedal už na začiatku.
Dobrou správou v medicíne
je skorá diagnostika, skorý zásah.
Pokiaľ by sme čakali na infarkt,
obetúvali by sme srdcovým chorobám v tejto krajine
každý rok 1,1 milióna životov.
Presne to dnes robíme,
keď hovoríme, že každý, kto trpí nejakou poruchou mozgu,
poruchou mozgových prepojení, má poruchu správania.
Čakáme, až kým sa správanie neprejaví.
To nie je včasná diagnostika. To nie je včasný zásah.
Aby bolo jasno, ešte na to nie sme úplne pripravení.
Nemáme všetky fakty.
Dokonca ani nevieme, aké nástroje použiť
ani po čom konkrétne v jednotlivých prípadoch pátrať,
aby sme mohli zakročiť skôr, ako sa prejaví odlišné správanie.
Ale musíme o tom premýšľať takto
a kráčať týmto smerom.
Dosiahneme to skoro?
Ja si myslím,
že v priebehu nasledujúcich rokov.
Rád by som skončil citátom o snahe predpovedať, ako sa to stane,
od niekoho, kto sa zaoberal zmenami
v myslení a technike.
„Vždy preceňujeme zmenu, ktorá nastane počas
najbližších 2 rokov, a podceňujeme
zmenu, ktorá nastane v priebehu najbližšieho desaťročia,“ Bill Gates.
Ďakujem pekne.
(potlesk)