Vreau să vă arăt cum putem vedea lumea
dintr-o perspectivă cu totul unică.
mă refer la microunivers.
Fotografiind mulți ani la rând, am descoperit
că există o lume magică dincolo de realitate.
vizibilă la microscop.
Am să vă arăt câte ceva din ea.
Să începem cu ceva nu foarte mic,
care poate fi văzut chiar cu ochiul liber,
o albină. Dacă o priviți,
are cam 1 cm.
Dar, ca să-i vezii detaliile și s-o poți aprecia,
trebuie să privești mai îndeaproape.
Iată ochiul albinei la microscop.
Dintr-odată vedeți că albina are
mii de ochi individuali numiți omatidii
și că are niște cili senzoriali la aceşti ochi,
care semnalează apropierea de obiecte,
pentru că albinele nu au vedere stereoscopică.
La o scară mai mică, iată un fir de păr uman.
E cam cel mai mic lucru pe care-l putem vedea cu ochiul liber.
Are cam o zecime de milimetru.
Pe măsură ce mergem la scară și mai mică,
de 10 ori mai mică decât asta, avem celula.
Intră cam 10 celule pe diametrul
unui fir de păr uman.
De fapt, așa am ajuns să mă implic
în biologie și știință:
privind celule vii la microscop.
Prima dată când le-am văzut,
am fost fermecat și uimit.
Dacă privești la celulele sistemului imunitar,
ele se mișcă în toate direcțiile.
Această celulă caută obiecte străine,
bacterii și ce mai pot găsi.
Caută și, când găsește ceva,
o recunoaște ca fiind străină,
o fagocitează, o digeră.
Aici vedeți cum găsește bacteria,
o înglobează și o mănâncă.
Dacă iei celule cardiace de la un animal
și le pui într-un vas, vor sta acolo și vor pulsa.
Asta e treaba lor. Fiecare celulă are o misiune în viață,
iar misiunea lor e
să facă sângele să circule.
Următoarele sunt celule nervoase.
Privind și înțelegând ce vedem,
creierul și celulele nervoase fac așa chiar acum.
Nu sunt doar statice. Se mișcă,
formând noi conexiuni. Asta se petrece când învățăm.
La o scară și mai mică,
avem un micron, un micrometru,
după care avem un nanometru
și un angstrom. Un angstrom are mărimea
diametrului unui atom de hidrogen.
Așa de mic e.
Microscoapele de azi pot vedea atomi individuali.
Aveți aici fotografii ale unor atomi individuali.
Fiecare umflătură de aici e un atom.
Aici e un inel de atomi de cobalt.
Întreaga lume nano,
– aria dreapta-jos e lumea nano.
Iar micro-lumea pe care o vedem
care cuprinde universul nano,
formează lumea moleculelor și atomilor.
Dar vreau să vă arăt această lume mai mare,
micro-lumea.
Dacă ai fi un gândăcel ce trăiește într-o floare,
cum ar arăta floarea pentru tine?
Nu ai vedea-o și nici simți-o cum o percepem noi.
Dacă privești această floare
și ești o gâză mică, suprafaţa acelei flori
ar arăta astfel.
Așa arată petala, o furnică se târăște
peste aceste elemente, iar dacă privești
îndeaproape stigmatul și staminele,
acesta e stilul pistilului,
observi mici bobițe ca niște jeleuri
numite glande nectarifere.
Furnica se strecoară
ca în lumea lui Willy Wonka.
E ca un Disneyland pentru ele. E diferit de ce vedem noi.
Mici părți de grăunțe de polen
din loc în loc, iar aici e ceva
ce pare un punctuleț galben de polen.
Văzut la microscop, e alcătuit
din mii de grăuncioare de polen.
Când vedeți albine roind
în jurul acestor plăntuțe, adunând polen,
bobițele de polen se prind
de picioarele lor și sunt duse înapoi în stup
și așa se face stupul,
din ceară. Mai colectează și nectar
și din asta fac mierea pe care o consumăm.
Iată o poză de detaliu obișnuită,
a unei zambile de apă. Dacă aveți vederea bună,
o vedeți bine și cu ochiul liber.
Se văd staminele și pistilul. Dar priviți cum arată
staminele și pistilul la microscop!
Stamina cu mii de grăuncioare de polen.
Și pistilul cu mici spinișori numiți trihomi.
Astea sunt răspunzătoare de parfumul florilor,
prin care plantele
comunică între ele.
Vreau să vorbesc despre ceva banal,
nisipul obișnuit.
A început să mă intereseze nisipul cu vreo 10 ani în urmă,
când am văzut prima dată nisipul din Maui.
Iată puţin nisip din Maui.
Nisipul e de circa o zecime de milimetru.
Fiecare grăunte are circa o zecime de milimetru.
Dacă îl privim mai de aproape, iată ce vedem.
E uimitor. Se văd scoici microscopice.
Se văd corali.
Bucăți din alte scoici. Olivină.
Bucăți din vulcani. Acolo e o bucățică
de tuf vulcanic. Se văd viermi tubulari.
O varietate impresionantă există în acel nisip.
Și asta pentru că pe o astfel de insulă,
mare parte din nisip e din material organic,
reciful fiind locul de baștină
al acestor animale micro și macroscopice.
Când mor, carapacele, dinții, oasele lor
se macină și se transformă în nisip,
corali etc.
Aici, de exemplu, e o poză a nisipului din Maui.
Acesta din Lahaina.
Când ne plimbăm pe plajă, de fapt
pășim pe milioane de ani de istorie biologică și geologică.
Nu realizăm, dar acolo e cuprinsă
toată ecologia acelui loc.
Aici, de exemplu, vedem spicula unui spongier,
două bucăți de coral,
spinul unui arici de mare. Uimitoare lucruri.
Când am văzut asta prima dată,
mi-am zis că-i o mică comoară.
Nu-mi venea să cred și am început disecția
micilor particule și fotografierea lor.
În general, nisipul arată așa.
Sunt cristale de cuarț și de feldspat.
Cele mai multe nisipuri continentale
sunt constituite din cristale de cuarț și feldspat provenite prin eroziunea granitului.
Se formează munții și apoi sunt erodați
de apă, ploi, gheață etc.,
devenind grăunțe de nisip.
Există și nisipuri care sunt mult mai colorate.
Aici e nisip de lângă Marile Lacuri.
Se vede că e plin de minerale:
granat roz și epidot verde, tot felul de minunății,
și dacă examinăm nisipuri de diferite proveniențe,
ele diferă de la plajă la plajă. Fiecare loc are un nisip unic.
Acesta e de pe Big Sur, pare format din mici bijuterii.
În Africa, unde se exploatează pietrele prețioase,
dacă examinezi nisipul râurilor ce se varsă în ocean,
e exact ca și cum te-ai uita
la bijuterii minuscule, prin microscop.
Fiecare grăunte de nisip e unic. Fiecare plajă e diferită.
Fiecare grăunte de nisip e diferit. Nu există pe lume
două fire de nisip le fel.
Fiecare grăunte de nisip provine de undeva și merge undeva.
Sunt ca niște cadre instant.
Nisip există nu doar pe Pământ,
e omniprezent în Univers. De fapt, spațiul cosmic
e plin de nisip care se agregă
pentru a forma Luna și planetele.
Se pot vedea în micrometeoriți.
Aici sunt niște micrometeoriți primiți de la armată.
Au fost găsiți în fântânile de la Polul Sud.
Arată extraordinar, sunt particulele minuscule
din care e formată lumea în care trăim,
planetele și Luna.
NASA a dorit să pozez nisipul de pe Lună
și mi-a trimis mostre de nisip de la toate misiunile Apollo
de acum 40 de ani.
Cu ajutorul microscopului tridimensional, am început să pozez.
Iată prima poză făcută. Uluitoare.
Mi-am zis că parcă ar fi suprafața Lunii, interesant!
Am un microscop special.
În mod normal, câmpul vizual al unui microscop e foarte mic.
Trebuie refocusat în timp ce se fac poze.
Am și un program
care asamblează toate aceste poze
într-una singură și vedeți cum iese.
Fac asta în 3D. Acolo, puteți vedea,
e o vedere de ochi-stâng. Aici, de drept.
Ca și cum te-ai uita doar cu ochiul stâng sau drept.
Aici e ceva interesant. Pare diferit
de tot nisipul de pe Pământ pe care l-am văzut.
Și, credeți-mă, am văzut mult nisip de pe Pământ. (Râsete)
Priviți gaura din mijloc. A fost produsă
de un micrometeorit ce a lovit Luna.
Luna nu are atmosferă, micrometeoriții o lovesc continuu
și, în prezent, întreaga ei suprafață
e acoperită de pulbere, căci de patru miliarde de ani
a fost bombardată cu micrometeoriți,
iar când aceștia se lovesc
cu viteze de 30-90 mii km/oră, la contact se vaporizează.
Puteți vede aici,
s-a vaporizat și acel material ține împreună
acel mic buchet de grăunțe.
Tot ăsta e un grăunte de nisip foarte mic.
Se numește un inel aglutinat.
Multe din firele de nisip selenar arată așa,
ceea ce nu veți găsi niciodată pe Pământ.
Mare parte a nisipului, selenar mai ales.
Dacă vă uitați la Lună,
vedeți zone mai închise și zone mai deschise.
Zonele închise sunt scurgeri de lavă.
Lavă bazaltică, și așa arată acest nisip,
asemănător cu cel din Haleakala.
Alte tipuri de nisip, la impactul cu acești micrometeoriți,
se vaporizează formând aceste „fântâni” microscopice
care țâșnesc spre... era să zic „aer”.
Dar acolo nu există aer.
Țâșnesc în sus, formând pe loc aceste perle de gheață microscopice.
Se întăresc și, cu timpul,
cad înapoi pe suprafața Lunii.
Aceste bobițe de gheață colorate.
Sunt microscopice,
se văd doar la microscop.
Aici e un grăunte de nisip selenar
și se vede că structura cristalină
s-a păstrat.
Are o vârstă de circa
3,5 la 4 miliarde de ani
și nu s-a erodat cum se erodează pe pământ
din cauza apei, prăbușirilor, a aerului etc.
Tot ce se vede e o mică eroziune solară,
datorată furtunilor solare,
eroziune făcută de radiația solară.
Am încercat azi să vă arăt
că lucruri banale cum ar fi un fir de nisip
pot fi extraordinare dacă le examinăm cu atenție
și din perspective noi, diferite.
Cred că acest lucru a fost cel mai bine exprimat de William Blake:
„Să vezi întreaga lume într-un bob
Și raiul într-o floare,
Și infinitu-ntreg în strop,
Eternul într-o oră.”
Mulțumesc. (Aplauze)