For 3 1/2 år siden
traf jeg en af de bedste beslutninger i mit liv.
Som mit nytårsforsæt
stoppede jeg med slankekure, stoppede med at bekymre mig om min vægt
og lært at spise med omtanke.
Nu spiser jeg, når jeg er sulten,
og jeg har tabt 5 kilo.
Det her er mig som 13-årig,
da jeg startede min første slankekur.
Når jeg ser på det billede i dag, tænker jeg,
du havde ikke behov for en slankekur,
du havde behov for en modeekspert.
(Latter)
Men jeg tænkte, at jeg havde behov for at tabe mig,
og da jeg tog det hele på igen,
bebrejdede jeg selvfølgelig mig selv.
Og i de næste tre årtier
var jeg på forskellige slankekure.
Ligegyldigt hvad jeg prøvede,
så kom den vægt jeg havde tabt altid tilbage.
Jeg er sikker på mange af jer kender det.
Som hjerneforsker tænkte jeg,
hvorfor er det her så svært?
Det er åbenlyst, at hvor meget man vejer afhænger af,
hvor meget man spiser og hvor meget energi man forbrænder.
Det som de fleste ikke er klar over er,
at sult og energiforbrænding
er styret af hjernen,
for det meste uden vores vidende.
Hjernen foretager det meste arbejde bag scenen
og det er en god ting,
fordi ens bevidste tanker -
hvordan formulerer jeg dette høfligt? -
bliver nemt distraheret.
Det er godt, at man ikke skal tænke på at trække vejret,
når man bliver opslugt af en film.
Man glemmer ikke, hvordan man går,
fordi man tænker over, hvad man skal have til aftensmad.
Ens hjerne har også sin egen fornemmelse for,
hvad man bør veje,
ligegyldigt hvad man bevidst mener.
Dette kaldes ens indstillingspunkt,
men det er et misvisende begreb,
fordi det er faktisk et spektrum
på 5 - 7,5 kilo.
Man kan benytte livsstilsvalg til at bevæge ens vægt
op og ned indenfor dette spektrum,
men det er meget, meget hårdere at holde sig udenfor det.
Hypothalamus, den del af hjernen
der regulerer kropsvægt,
der er mere end et dusin kemiske signaler
i hjernen, der fortæller din krop at den skal forøge vægten,
mere end et dusin der fortæller kroppen, at den skal tabe det
og systemet fungerer som en termostat,
der reagerer på signaler fra kroppen
ved at justere sult, aktivitet og stofskifte
for at forsøge at holde vægten stabil under skiftende forhold.
Det er det en termostat gør, ikke sandt?
Det holder temperaturen i ens hus konstant
selvom vejret udenfor ændrer sig.
Man kan prøve at ændre på temperaturen
i ens hus ved at åbne et vindue om vinteren,
men det vil ikke ændre indstillingen på termostaten,
der vil reagere ved at tænde for varmen
for at varme huset op igen.
Ens hjerne fungerer på nøjagtig samme måde,
ved at reagere på vægttab med kraftfulde værktøjer
til at presse ens krop tilbage,
til hvad den anser for normalt.
Hvis man taber sig meget,
vil ens hjerne reagere som om man sultede,
og uanset om man startede tyk eller tynd,
så vil ens hjernes respons være nøjagtigt den samme.
Vi ville ønske at ens hjerne kunne fortælle,
om man havde behov for at tabe sig eller ej,
men det kan den ikke.
Hvis man taber en masse kilo,
bliver man sulten,
og ens muskler forbrænder mindre energi.
Dr. Rudy Leibel fra Columbia Univeristy
har fundet ud af, at personer der har tabt
10% af deres kropsvægt
forbrænder 250-400 kalorier færre
fordi deres stofskifte er undertrykt.
Det er meget mad.
Det betyder at en succesfuld person på kur
må spise så meget mindre for evigt
end en på samme vægt,
der altid har været tynd.
Fra et evolutionært perspektiv,
giver ens krops modvilje mod vægttab mening.
Da mad var en mangelvare, afhang vores forfædres overlevelse
af at kunne spare på energien,
og at tage vægt på, når mad igen var tilgængeligt,
ville beskytte dem mod næste gang de manglede mad.
Set over menneskets historie,
har sult været et væsentligt større problem
end at spise for meget.
Det kan forklare et meget trist faktum:
Indstillingspunkter kan stige,
men de falder sjældent.
Hvis ens mor nogensinde har fortalt,
at livet ikke er retfærdigt,
så er dette et eksempel på hvad hun mente.
(Latter)
Succesfulde slankekure ændrer ikke ved ens indstillingspunkt.
Selv efter man har holdt vægten
i så lang tid som syv år,
vil ens hjerne forsøge at få en til at tage det på igen.
Hvis det vægttab skyldtes en længerevarende hungersnød,
ville det være en fornuftigt respons.
I vores moderne verden med drive-through burgere,
virker det ikke så godt for så mange af os.
Den forskel mellem vores forfædres tid
og vores overflødige nutid
er grunden til at Dr. Yoni Freedhoff
fra University of Ottawa
ønsker at tage hans patienter tilbage til en tid,
hvor mad var mindre tilgængeligt,
og det er også grunden til,
at en ændring af vores madmiljø,
vil vise sig at være den mest effektive løsning
på fedme.
Desværre kan en midlertidigt vægtforøgelse
blive permanent.
Hvis man forbliver på en høj vægt i for lang tid,
formentlig drejer det sig om år for de fleste af os,
vil ens hjerne muligvis beslutte sig for, at dette er det nye normale.
Psykologer klassificerer spisere i to grupper,
dem der forholder sig til deres sult
og dem der forsøger at kontrollere deres spisning
gennem viljestyrke, som de fleste på slankekur.
Lad os kalde dem intuitive spisere og kontrollerede spisere.
Det interessante ved intuitive spisere er,
at de er mindre tilbøjelige til at være overvægtige,
og de spenderer mindre tid på at tænke på mad.
Kontrollerede spisere er mere sårbare
i forhold til at overspise som respons på reklame,
"super-sizing" og alt-hvad-man-kan-spise-buffeter.
Og en lille nydelse,
som at spise en kugle is,
er mere sandsynligt vil føre til grovædning
blandt kontrollerede spisere.
Børn er især sårbare
overfor denne cyklus af slankekure og grovædning.
Flere langtidsstudier har vist,
at piger, der er på kur i deres tidlige teenage-år
forøger deres chancer for at bliver overvægtige tre gange
fem år senere,
selvom de startede med en normal vægt,
og alle disse studier fandt,
at de samme faktorer
der forudsagde en vægtforøgelse
også forudsagde udviklingen af spiseforstyrrelser.
Den anden faktor, forresten,
til de af jer der er forældre,
blev drillet af familiemedlemmer
med deres vægt.
Så lad være med det.
(Latter)
Jeg efterlod næsten alle mine grafer derhjemme,
men jeg kunne ikke modstå at vise denne her ene,
fordi jeg er en nørd og det er sådan jeg har det sjovt.
(Latter)
Det her er et studie der ser på risikoen for død
over en 14-årig periode
baseret på fire sunde vaner:
spise nok frugt og grøntsager,
motionere tre gange ugentligt,
ikke at ryge
og at drikke moderat.
Lad os starte med at se på de normal-vægtige
personer i studiet.
Højden på søjlerne er risikoen for at dø
og de 0, 1, 2, 3, 4 tal
på den horisontale akse
er antallet af disse sunde vaner
som en given person havde.
Og som man vil forvente, jo sundere livsstil,
jo mindre sandsynligt var det at personerne døde i løbet af undersøgelsen.
Lad os nu se hvad der sker
for overvægtige mennesker.
De der ikke havde nogen sunder vaner,
havde en højere risiko for at dø.
Ved at tilføje blot en sund vane
ryger overvægtige personer tilbage indenfor normale.
For fede personer uden nogen sunder vaner
er risikoen meget høj, syv gange højere
end den sundeste gruppe i undersøgelsen.
Men en sund livsstil hjælper også fede mennesker.
Faktisk, hvis man kun kigger på den gruppe
med alle fire sunde vaner,
kan man se at vægt kun har en lille betydning
Man kan tage kontrol over ens helbred
ved at tage kontrol over sin livsstil,
selvom man ikke kan opnår vægttab
og holde det.
Slankekure er ikke særligt pålidelige.
Fem år efter en kur
har de fleste taget det tabte på igen.
40% har taget endnu mere på.
Hvis man tænker over det,
så er det typiske resultat ved slankekure,
at det er mere sandsynligt at man tager på
i det lange løb end at tabe sig.
Hvis jeg har overbevist jer om, at slankekure
måske er et problem,
så er det næste spørgsmål, hvad vil man gøre ved det?
Og mit svar, med et ord, er mindfulness.
Jeg siger ikke, at man er nødt til at lære at meditere
eller starte til yoga.
jeg snakker om at spise med opmærksomhed:
at lære at forstå kroppens signaler,
så man spiser, når man er sulten
og stopper når man er mæt,
fordi en masse vægtforøgelse kan koges ned til
at spise, når man ikke er sulten.
Hvordan gør man så det?
Giv dig selv tilladelse til at spise
så meget du har lyst til, og find så frem til,
hvad din krop får det godt af.
Sid ned til de faste måltider uden distraktioner.
Tænk over hvordan din krop har det,
når du starter med at spise og når du stopper,
og lad din sult bestemme,
hvornår du er færdig.
Det tog omkring et år for mig at lære dette,
men det har virkelig været det værd.
Jeg er så meget mere afslappet i mit forhold til mad
end jeg har været hele mit liv.
Jeg tænker tit ikke på det.
jeg glemmer, at vi har chokolade i huset.
Det er som om "aliens" har overtaget min hjerne.
Det er bare fuldstændig anderledes.
Jeg skal lige sige,
at denne tilgang til at spise formentlig ikke vil gøre man taber sig
medmindre man ofte spiser, når man ikke er sulten,
men læger kender ikke en tilgang
der giver afgørende vægttab hos mange mennesker
og det er derfor, at mange mennesker nu fokuserer på
at undgå at tage på
fremfor at fremme vægttab.
lad os indse det:
Hvis slankekure virkede, ville vi alle være tynde nu.
(Latter)
Hvorfor bliver vi ved med at gøre de samme ting
og forventer et anderledes resultat?
Slankekure ser måske uskyldige ud,
men de medfører faktisk en del følgeskader.
I værste tilfælde ødelægger de liv:
Besættelse af vægt fører til spiseforstyrrelser
specielt hos unge børn.
I USA siger 80% af 10-årige piger,
at de har været på en slankekur.
Vores døtre har lært at måle deres værdi
på en forkert skala.
Selv når de er bedst
er slankekure spild af tid og energi.
Det tager viljestyrke, som man kunne benytte
med at hjælpe sine børn med deres lektier
eller med at færdiggøre vigtige arbejdsprojekter,
og fordi viljestyrke er begrænset
vil enhver strategi der er afhængig af en konstant anvendelse
nærmest med garanti
på et tidspunkt mislykkes,
når ens opmærksomhed flytter sig til noget andet.
Lad mig slutte med sidste tanke.
Hvad hvis vi fortalte alle disse piger på kur,
at det er i orden at spise, når de er sultne?
Hvad hvis vi lærte dem at arbejde med deres appetit
i stedet for at frygte den?
Jeg tor mange af dem ville blive gladere og sundere,
og som voksne
ville mange af dem formentlig være tyndere.
Jeg ville ønske nogen havde fortalt mig det
dengang jeg var 13 år.
Tak
(Klapsalver)