Před třemi a půl lety
jsem učinila jedno z nejlepších rozhodnutí v mém životě.
Jako své novoroční předsevzetí
jsem nechala všech diet, přestala se trápit, kolik vážím,
a naučila se jíst vědomě.
Teď jím, kdykoli mám hlad,
a shodila jsem 5 kg.
Tohle jsem já, když mi bylo 13,
když jsem držela dietu poprvé.
Když se na tu fotku podívám dnes, říkám si:
Ty jsi nepotřebovala dietu,
ale změnit šatník.
(Smích)
Tehdy jsem si ale myslela, že potřebuju shodit váhu,
a když jsem zase nabrala,
samozřejmě jsem z toho vinila sama sebe.
Dalších třicet let jsem byla střídavě
na různých dietách.
Ať jsem ale zkusila cokoliv,
co jsem shodila, jsem zase vždy nabrala zpět.
Mnozí z vás určitě ví, o čem mluvím.
Jako badatel v oboru nervové soustavy
jsem si říkala, proč je to tak těžké?
Samozřejmě, kolik vážíte, závisí na tom,
kolik toho sníte a kolik energie spálíte.
Co si většina lidí neuvědomuje, je,
že hlad a spotřeba energie
jsou ovládány mozkem,
většinou bez vašeho vědomí.
Mozek dělá spoustu věcí, aniž si to uvědomujeme,
a je to dobře,
protože vědomou mysl je
-- jak to říci slušně? --
je snadné rozptýlit.
Je dobře, že nemusíte myslet na dýchání,
když se vám u filmu tají dech.
Že nezapomínáte, jak jít,
když zrovna myslíte na to, co bude k večeři.
Váš mozek má ale také vlastní představu o tom,
kolik byste měli vážit,
bez ohledu na to, co si o tom myslíte vy.
Říká se tomu základní hmotnost,
i když ten pojem je zavádějící,
protože jde vlastně o rozsah
asi 5 až 7 kg.
Podle toho, jaký máte životní styl, můžete svou hmotností
hýbat nahoru a dolů v rámci tohoto rozsahu,
ale je o moc, moc těžší zůstat mimo něj.
V hypotalamu, části mozku,
která reguluje tělesnou hmotnost,
je více než tucet chemických signálů,
které říkají vašemu tělu, aby hmotnost nabralo,
a další tucet, které mu říkají, aby ji shodilo.
Celý ten systém funguje jako termostat,
odpovídá na signály těla
úpravou hladu, aktivity a metabolismu,
aby udržel vaši hmotnost stabilní během toho, co se podmínky mění.
Tak funguje termostat, je to tak?
Udržuje teplotu ve vašem domě
navzdory změnám počasí venku.
V zimě se můžete snažit změnit teplotu v domě
otevíráním a zavíráním oken,
ale to nezmění nastavení termostatu,
který reaguje nastartováním topení,
aby dům zase ohřál.
Váš mozek pracuje úplně stejně,
na ztrátu hmotnosti reaguje svými nástroji tak,
aby vaše tělo vrátil tam,
kde si představuje normální stav.
Když ztratíte hodně hmotnosti,
váš mozek reaguje, jako byste hladověli,
ať jste na začátku byli tlustí nebo hubení,
reakce vašeho mozku je vždy stejná.
Chtěli bychom, aby váš mozek dokázal říct,
jestli potřebujete, nebo nepotřebujete zhubnout,
ale on to neumí.
Když shodíte hodně kil,
dostanete hlad
a vaše svaly spálí méně energie.
Dr. Rudy Leibel z Columbia University
zjistil, že lidé, kteří shodili
10 % své tělesné hmotnosti,
spálí o 250 až 400 kalorií méně,
protože jejich metabolismus je utlumený.
A to je hodně jídla.
To znamená, že po úspěšné dietě
musíte už navždy jíst o právě tolik méně,
než někdo o stejné hmotnosti,
kdo už byl ale vždycky hubenější.
Z hlediska evoluce
dává obrana těla proti ztrátě hmotnosti velký smysl.
Když byla potrava nedostatkovým zbožím,
přežití našich předků záviselo na ukládání energie.
A když bylo jídlo zase dostupné, znovunabytí hmotnosti
je mohlo ochránit během dalšího strádání.
V průběhu historie lidstva
byl hlad mnohem větší problém
než přejídání.
To může vysvětlit jeden smutný fakt:
Základní váha může jít nahoru,
ale jen zřídka může klesnout.
Když vám vaše matka vždycky připomínala,
že život není fér,
myslela tím přesně tohle.
(Smích)
Úspěšná dieta nesníží vaši základní váhu.
I když si novou hmotnost udržíte
i sedm let,
váš mozek se snaží, abyste se vrátili zpět.
Kdyby totiž ta ztráta byla způsobena dlouhým hladomorem,
byla by to velmi praktická reakce.
Ale v našem moderním světě hamburgerů
to pro mnoho z nás nevypadá tak dobře.
Tento rozdíl mezi minulostí našich předků
a naší bohatou současností
je důvodem, proč by Dr. Yoni Freedhoff
z Ottawské univerzity
nejraději poslal některé ze svých pacientů zpět v čase,
kdy jídlo bylo méně dostupné,
a je to zároveň důvod,
proč právě změna stravování
je opravdu tím nejefektivnějším lékem
na obezitu.
Naneštěstí, i dočasný nárůst hmotnosti
se může stát trvalým.
Když budete mít vyšší váhu příliš dlouho,
pro většinu z nás asi v řádu let,
váš mozek si může říct, že to je teď nový standard.
Psychologové rozdělují jedlíky do dvou skupin,
ty, kteří spoléhají na svůj hlad,
a ty, kteří se snaží kontrolovat svůj příjem
pomocí vůle, jako většina těch, co jsou na dietě.
Říkejme jim intuitivní a kontrolující jedlíci.
Na intuitivních jedlících je zajímavé,
že mají menší pravděpodobnost nadváhy
a stráví méně času přemýšlením o jídle.
Kontrolující jedlíci jsou mnohem náchylnější
k přejídání jako důsledku reklamy, velkých porcí
a švédských stolů typu „zaplať a sněz, co dokážeš“.
Když si kontrolující jedlík trochu dopřeje,
dá si třeba jeden kopeček zmrzliny,
mnohem pravděpodobněji
se pak pořádně přejí.
Hlavně děti jsou zvlášť náchylné
k tomuto cyklu držení diety a přejídání.
Mnohé dlouhodobé studie ukázaly,
že dívky, které držely dietu už v brzkém náctiletém věku,
jsou o pět let později
třikrát náchylnější k nadváze,
i když začínají na normální váze.
Všechny tyto studie zjistily,
že stejné faktory,
které předpověděly nárůst hmotnosti,
také předpověděly rozvinutí poruch přijímání potravy.
Dalším faktorem,
pro ty z vás, kdo jste rodiči,
bylo, když si z nich v rodině
pro jejich hmotnost dělali legraci.
Tak to nedělejte.
(Smích)
Skoro všechny svoje grafy jsem nechala doma,
ale nemůžu si pomoct ukázat aspoň tenhle,
protože jsem trochu hračička a takhle to prostě dělám.
(Smích)
Toto je studie, která sledovala riziko úmrtí
během období 14 let
v závislosti na čtyřech zdravých zvycích:
jíst dostatek ovoce a zeleniny,
třikrát týdně cvičit,
nekouřit
a pít s rozumem.
Podívejme se nejprve na
lidi s normální hmotností.
Velikost sloupců odpovídá riziku úmrtí
a čísla od nuly do čtyř
na vodorovné ose
jsou počty zdravých návyků,
které daný člověk dodržoval.
Jak byste asi čekali, čím zdravější životní styl,
tím menší pravděpodobnost, že během studie zemřete.
Teď se podívejme, jak to vypadá
u lidí s nadváhou.
Ti bez zdravých návyků
mají vyšší riziko úmrtí.
Přidáním jen jednoho návyku
ale vrací ty s nadváhou zpátky do normálního rozpětí.
Pro obézní lidi bez zdravých návyků
je riziko už velmi vysoké, sedmkrát vyšší,
než u nejzdravější skupiny studie.
Ale zdravý životní styl pomáhá i obézním lidem.
Vlastně, když se podíváte jen na skupinu
se všemi zdravými návyky,
vidíte, že hmotnost způsobuje jen velmi malý rozdíl.
Své zdraví můžete vzít do svých rukou,
když dostanete pod kontrolu svůj životní styl,
i když nemůžete zhubnout
a udržet si to.
Diety nejsou moc spolehlivé.
Pět let po dietě
je většina lidí zpět na své váze.
40 % z nich dokonce přibere ještě víc.
Když se nad tím zamyslíte,
typickým výsledkem diety je,
že v dlouhém období spíš přiberete,
než abyste shodili.
Jestli jsem vás přesvědčila,
že držet dietu může být problém,
další otázkou je, co s tím můžete dělat?
A moje odpověď je, jedním slovem, vědomí.
Neříkám, že byste se měli učit meditovat
nebo začít s jógou,
mluvím o vědomém jedení:
naučit se porozumět signálům vlastního těla tak,
že jíte, když máte hlad,
a přestanete, když jste plní.
Protože mnoho váhového přírůstku připadne na to,
když jíte, aniž byste měli hlad.
Jak na to?
Dovolte si jíst tolik,
kolik chcete a pak si zjistěte,
co dělá vašemu tělu dobře.
Usedejte k pravidelnému jídlu bez rozptylování.
Přemýšlejte, jak se cítí vaše tělo,
když začínáte jíst a když končíte.
Nechte rozhodnout vlastní hlad,
kdy byste měli skončit.
Trvalo mi asi rok, než jsem se to naučila,
ale vážně to stálo za to.
Jsem teď ohledně jídla mnohem uvolněnější,
než jsem kdy v životě byla.
Často na jídlo ani nemyslím.
Úplně jsem zapomněla, že máme v domě čokoládu.
Jak kdyby můj mozek řídil někdo jiný.
Prostě je to úplně jiné.
Měla bych říct, že díky tomuto přístupu
pravděpodobně neztratíte žádnou hmotnost,
pokud tedy často nejíte, aniž byste měli hlad,
ale ani lékaři neví o žádném přístupu,
který by pomohl mnoha lidem výrazně zhubnout.
A právě proto se dnes mnoho lidí zaměřuje
na prevenci nabrání váhy,
místo na podporu hubnutí.
Přiznejme si to:
Kdyby diety fungovaly, byli bychom už všichni hubení.
(Smích)
Proč děláme pořád totéž
a očekáváme jiný výsledek?
Diety mohou vypadat nevinně,
ale vlastně způsobují spoustu vedlejších škod.
V nejhorším případě ničí životy:
Posedlost váhou vede k poruchám přijímání potravy,
zvláště u dětí.
V USA 80 % desetiletých dívek říká,
že už držely dietu.
Naše dcery se naučily měřit svou hodnotu
špatným měřítkem.
Ale i v nejlepším případě
je držení diety ztrátou času a energie.
Bere vám vůli, se kterou můžete
pomoct svým dětem s domácím úkolem,
dokončit ten důležitý projekt v práci,
a protože zdroje vůle nejsou bezedné,
jakákoliv strategie
založená na dlouhodobém užívání vůle
vás s velkou jistotou zradí,
až se vaše pozornost přesune k něčemu jinému.
Dovolte mi uzavřít jednou poslední myšlenkou.
Co kdybychom všem těm dívkám, které hubnou,
řekli, že je v pořádku, když mají hlad?
Co kdybychom je naučili pracovat se svým apetitem,
místo aby se ho bály?
Myslím, že většina z nich by byla šťastnější a zdravější
a jako dospělé
by pak většina z nich byla asi i hubenější.
Kéž by mi tohle někdo řekl,
když mi bylo 13.
Děkuji.
(Potlesk)