Živimo u društvu
opsjednutom glazbom.
Koristimo glazbu kako bi obožavali,
pričali priče,
slavili,
radili,
vježbali,
izjavili ljubav
i, ponekad, mržnju,
i najvažnije,
plesali.
I naravno, sami stvaramo glazbu
jer je to ugodno.
Tisućama godina ranije u antičkoj Grčkoj,
što se glazbe tiče
stvari se nisu mnogo razlikovale.
Možda su imali lire i tunike
umjesto MP3 playera i traperica,
no stari Grci bili su jednako opsjednuti
glazbom poput nas danas.
Zapravo, glazba je bila toliko važan dio
starogrčkog društva
da u usporedbi s njim djelujemo dosadno.
Kako bi zaista razumjeli koliko je glazba bila važna
starim Grcima,
upoznajmo se
s malo njihove mitologije.
U starogrčkoj mitologiji,
vjerovalo se da je ljudska kreativnost
rezultat božanske inspiracije
grupe božica poznatih kao Muze.
Dok su stručnjaci tijekom godina smatrali
da je broj Muza negdje između tri i trinaest,
broj koji je standardno danas prihvaćen je 9.
Svaka Muza nadgleda svoje specifično područje
umjetničke ekspertize,
u rasponu od pjesme i plesa
do povijesti i astronomije.
Može djelovati čudnom kategorizacija
povijesti i astronomije kao kreativnih radnji,
no stari Grci su te discipline vidjeli
kao više od pukih školskih predmeta.
One su bile znaci civilizacije
u onome što se njima činilo
kao vrlo barbarski svijet.
Za obrazovanu, civiliziranu osobu
očekivalo se da bude vješta
u svim aspektima kreativne misli
inspirirane Muzama,
a zajednički medij
kroz koji su te discipline
poučavane, učene
i rasprostranjivane
bila je glazba.
Nije slučajnost
što je riječ Muza jako slična
riječi muzika.
To je podrijetlo te riječi.
Poezija, bilo ljubavna pjesma
ili epska poema o junaku koji ubija zmaja,
bila je pjevana uz glazbenu pratnju.
Plesanje i pjevanje, očito,
bili su praćeni glazbom.
Teatar je uvijek bio kombinacija
govorene riječi i glazbe.
Povijest je bila pripovijedana kroz pjesmu.
Čak je i proučavanje astronomije
bilo vezano uz iste fizičke principe
kao i glazbena harmonija,
poput vjerovanja mnogih grčkih mislioca
da svaki od planeta i zvijezda stvara
svoj vlastiti jedinstveni zvuk
dok putuje kroz kozmos,
odjekujući poput goleme, svjetlosnim godinama
dugačke gitarske žice.
No, osim u obrazovanju, glazba je bila prisutna i u
drugim aspektima njihovih života.
Stari su Grci smatrali glazbu
temeljem razumijevanja
fundamentalne povezanosti
svih stvari u univerzuumu.
Ovaj koncept povezanosti
poznat je kao harmonia,
i odavdje dolazi riječ harmonija.
Glazba je korištena kao oblik liječenja
za bolesti i tjelesne boljke,
kao važna pratnja sportskim natjecanjima
i kao sredstvo za usklađivanje radnika
dok su mukotrpno obavljali monotone ili mehaničke zadatke.
Jednu od najvažnijih primjena
glazbe u starogrčkom društvu
nalazimo u uvjerenju
da glazba može utjecati na ethos osobe.
Riječ koju i danas koristimo,
ethos su uvjerenja kojima se vodimo
ili osobna etika,
način na koji se osoba ponaša
prema sebi i drugima.
Grčki filozof Platon,
jedan od najpoznatijih i
najutjecajnijih grčkih mislioca u to doba,
smatrao je da glazba ima direktan utjecaj
na ethos osobe.
Određene vrste glazbe
mogu potaknuti osobu na nasilje,
dok druge mogu uljuljati osobu
u dobroćudnu, nepromišljenu uspavanost.
Prema Platonu,
samo su vrlo specifični tipovi
glazbe blagotvorni za nečiji ethos.
Trebali bi slušati samo glazbu
koja promovira inteligenciju,
samodisciplinu,
i hrabrost,
a sve druge vrste glazbe treba izbjegavati.
Nadalje, Platon gorljivo osuđuje
svaku glazbu koja odstupa
od ustaljenih glazbenih konvencija,
bojeći se da
bi to vodilo do degradacije
civilizacijskih standarda,
kvarenja mladeži,
i konačno do potpune anarhije.
Dok se Platonovi strahovi čine ekstremnima,
ovakav se argument javljao i u moderno doba
kako bi se osudili
glazbeni trendovi poput jazza, punka ili rapa.
Što mislite, što bi Platon rekao
o glazbi koju slušate?
Je li blagotvorna za vaš ethos,
ili će vas degenerirati
u frfljavog, nemoralnog barbarina?