Prvi antidepresivi su bili napravljeni, pored svih mogućih opcija,
od raketnog goriva preostalog nakon Drugog svetskog rata.
Što je prikladno, budući da danas svaki peti vojnik razvije depresiju,
posttraumatski stresni poremećaj ili oba.
Ali nisu samo vojnici pod visokim rizikom od ovih oboljenja.
Tu spadaju i vatrogasci, lekari hitne pomoći,
pacijenti oboleli od raka, humanitarci, izbeglice -
svako ko je izložen traumi ili velikom životnom stresu.
A ipak, uprkos učestalosti ovih bolesti,
naši sadašnji tretmani, ako uopšte deluju,
samo potiskuju simptome.
Godine 1798, kada je Edvard Džener otkrio prvu vakcinu -
bila je to vakcina za velike boginje -
nije otkrio samo jednu preventivu za određenu bolest,
već potpuno nov način razmišljanja -
da lek može da spreči bolest.
Međutim, više od 200 godina,
nije se smatralo da se ova prevencija može proširiti na psihijatrijske bolesti.
Sve do 2014. godine,
kada smo moje kolege i ja slučajno otkrili
prve lekove koji mogu sprečiti depresiju i PTSP.
Otkrili smo te lekove na miševima
i trenutno izučavamo da li deluju na ljudima.
Ovi preventivni psihofarmaci
nisu antidepresivi.
To je potpuno nova vrsta lekova.
Deluju tako što povećavaju otpornost na stres,
pa hajde da ih nazovemo pojačivačima otpornosti.
Setite se stresnog trenutka od koga ste se u međuvremenu oporavili.
Možda je to bio raskid, ispit ili ste zakasnili na avion.
Otpornost na stres je aktivni biološki proces
koji nam omogućava da se oporavimo nakon stresa.
Slično je tome kad imate prehladu i vaš imuni sistem se bori protiv toga.
Nedovoljna otpornost
pri suočavanju sa stresorom koji je dovoljno značajan
može dovesti do psihijatrijskog poremećaja kao što je depresija.
Zapravo, većinu slučajeva teže depresije
prvobitno je izazvao stres.
Na osnovu onoga što smo do sada videli kod miševa,
pojačivači otpornosti mogu da zaštite od čisto bioloških stresora
kao što su hormoni stresa,
kao i od društvenih i psiholoških stresora kao što je maltretiranje i izolovanost.
Evo primera u kome smo miševe izlagali
visokom nivou hormona stresa tokom tri nedelje.
Dakle, drugim rečima, biološki stres bez psihološke komponente.
To izaziva depresivno ponašanje.
Ako im pre toga tri nedelje dajemo tretman antidepresivima,
to nema značajnog uticaja.
Ali samo jedna doza pojačivača otpornosti data nedelju dana pre ovog događaja
potpuno sprečava depresivno ponašanje.
Čak i nakon tri nedelje stresa.
Ovo je prvi put da se pokazalo da neki lek
sprečava negativno dejstvo stresa.
Depresija i PTSP su hronične i često doživotne kliničke bolesti.
Takođe povećavaju rizik od bolesti zavisnosti, beskućništva,
srčanih oboljenja, Alchajmerove bolesti i samoubistva.
Cena lečenja samo depresije u svetu je preko tri biliona dolara godišnje.
Ali, sada zamislite scenario u kome znamo da je neko pouzdano
pod visokim rizikom od izloženosti ekstremnom stresu.
Recimo, volonterka Crvenog krsta koja ide u zonu zemljotresa.
Pored vakcine protiv tifusa,
možemo joj dati pilulu ili injekciju pojačivača otpornosti
pre nego što ode.
Time, kada pljačkaši upere oružje u nju ili se desi nešto još gore,
ona je makar zaštićena od razvijanja depresije ili PTSP-a
nakon događaja.
To neće sprečiti da doživi stres,
ali će joj omogućiti da se oporavi od njega.
To je ono što je ovde revolucionarno.
Povećanjem otpornosti,
možemo drastično smanjiti njenu podložnost depresiji i PTSP-u,
čime je potencijalno spasavamo od gubitka posla, kuće, porodice ili čak života.
Nakon što je Džener otkrio vakcinu protiv velikih boginja,
ubrzo je usledilo mnogo drugih vakcina.
Ali prošlo je više od 150 godina
dok vakcina protiv tuberkuloze nije postala široko dostupna.
Zašto?
Delimično zato što je društvo verovalo
da je tuberkuloza činila ljude osetljivijim,
kreativnijim i saosećajnijim,
i da je uzrokovana duševnim sklopom, a ne biologijom.
Slične stvari se i danas govore u vezi sa depresijom.
Kao što je i Dženerovo otkriće
otvorilo vrata svim vakcinama koje su nakon toga usledile,
lekovi koje smo otkrili otvaraju mogućnost potpuno novog polja:
preventivne psihofarmakologije.
Ali da li će se to desiti za 15
ili 150 godina,
zavisi ne samo od nauke,
već i od onoga što mi kao društvo odlučimo da uradimo sa njom.
Hvala.
(Aplauz)