שלום ענק! שלום, סן-פרנסיסקו!
טד-אקס, וואו!
אור מסנוור!
שלום לכולם! מה שלומכם?
(קריאות הידד) בסדר?! אולהים אדירים! אוקי...
שמי הוא מל רובינס, ובמשך 17 השנים האחרונות,
עזרתי לאנשים להשיג את רצונותיהם.
במסגרת ההגיון! בעלי נמצא פה.
עזרתי בבית המשפט, בחדרי ישיבות,
בחדר המיטות,
בסלון של אנשים, בכל חדר שבו תהיו,
אם אני שם אז אעזור לכם להשיג את רצונכם בכל אמצעי שצריך.
בשלוש השנים האחרונות - הגשתי תוכנית רדיו
במשך חמישה ימים בשבוע, הייתי בשידור חי בארבעים ערים
ודיברתי עם נשים וגברים ברחבי אמריקה שמרגישים תקועים.
הידעתם ששליש מהאמריקאים מרגישים חוסר סיפוק מחייהם הנוכחיים?
זה מאה מיליון איש!
זה מטורף!
ונתקלתי בזה פנים מול פנים בתוכנית החדשה שאני עושה,
שגם היא לא שפויה, קוראים לה "מחותנים".
עברתי לגור עם משפחות ברחבי אמריקה -
(צחוק)
ניחשתם זאת!
- שמסוכסכות עם המחותנים שלהם.
העברנו את כולם לאותו הבית,
קטלתי כל אחד מהם מילולית,
פתחנו את תיבת הפנדורה,
והצלחתי לגרום לאנשים להפסיק להתווכח על העוגיות.
ועל מי יארח את ארוחת חג ההודיה,
ודברנו על הדברים האמיתיים.
ועל כך אני רוצה לדבר איתכם.
אני כאן בשבילכם.
אני עומדת לספר לכם כל מה שאני יודעת בפחות משמונה עשרה דקות
כיצד להשיג את מה שאתם רוצים.
אני רוצה, שעכשיו, תחשבו, לרגע קט
על מה אתם רוצים.
אתם!
ואני רוצה שתהיו אנוכיים.
לעזאזל עם סיימון ו"אנחנו". ברגע זה, זה רק אתם!
(צחוק)(מחיאות כפיים)
מצטערת, סיימון.
מה אתם רוצים? והנה התנאים.
אני לא רוצה שזה ישמע טוב לאנשים אחרים.
להיות בריא לא יגרום לך להזיז את התחת ולרוץ.
להיפטר מהציצים הגבריים, כדי שתוכל להתחיל עם מישהו,
זו מוטיבציה.
(צחוק)
אני רוצה לדעת:
מה אתם רוצים?
אתם רוצים להוריד במשקל? אתם רוצים לשלש את ההכנסה?
אתם רוצים להקים עמותה? אתם רוצים למצוא אהבה?
מה הוא הדבר? בחרו אותו, כרגע.
אתם יודעים מהו, אל תנתחו אותו למוות, פשוט תבחרו משהו.
זה חלק מהבעיה.
אתם לא בוחרים.
אנחנו עומדים לדבר על כיצד להשיג את מה שאנו רוצים.
בכנות, להשיג את מבוקשנו
זה פשוט.
אבל שימו לב שלא אמרתי שזה קל.
זה מאד פשוט.
למעשה כשחושבים על כך,
אנו חיים בתקופה מדהימה.
המחשבה שיש לכם פה למעלה, מה שהיא לא תהיה,
אתם רוצים לאכול בריא כדי להתמודד עם סכרת,
אתם רוצים להבין כיצד לטפל בקשישים
כדי להקים בית אבות סיעודי,
אתם רוצים לעבור לאפריקה ולהקים בית ספר...
נחשו מה?
אתם יכולים להכנס לחנות ספרים -ממש כרגע!-
ולקנות לפחות 10 ספרים שנכתבו על ידי מומחים
על איך לעזאזל עושים את זה.
אתם יכולים לחפש באינטרנט.
וסביר להניח שתמצאו לפחות,
אלף בלוגים
המתעדים את המעבר צעד אחר צעד
שמישהו אחר כבר עשה.
אתם יכולים למצוא את מי שתרצו ברשת ולעקוב אחריהם שם!
(צחוק)
אתם יכולים ללכת בעקבותיהם - פשוט תנצלו את הדרך שהם פילסו.
תבצעו מה שאחרים כבר עשו, מכיוון שכבר מישהו עשה את זה!
אז מדוע אין לכם מה שאתם רוצים,
בשעה שכל המידע זמין לכם,
יש לכם את הקשרים שאתם צריכים,
ככל הנראה, יש כלים חינמיים באינטרנט שיכולים לאפשר לכם להתחיל עסק,
או להצטרף לקבוצה, או לעשות כל מה שעולה על דעתכם!?
הכל מסתכם במילה אחת:
ב*@#.
כולכם יודעים על מה אני מדברת?
פצצת ה-ב'. היא בכל מקום!
אתם שומעים אותה כל הזמן!
בכנות אני לא מבינה מה מושך במילה הזו.
אני מתכוונת, שאתם לא נשמעים חכמים כשאתם אומרים אותה.
והיא לא מבטאת מה שאתם באמת מרגישים.
זה סוג של תירוץ זול.
ובוודאי שאתם מבינים, שאני מדברת על המילה
"בסדר".
"איך אתה?" "אה, אני בסדר."
אה, באמת? אתה בסדר?
סוחב עליך את ה-18 ק"ג המיותרים ואתה בסדר?
מרגיש כמו שותף לחדר עם בת הזוג שלך, ואתה בסדר?
לא עשית סקס במשך 4 חודשים, ואתה בסדר?
באמת?!
אני לא חושבת שזה נכון!
אבל הביטו, זו העסקה כשאתם אומרים שאתם בסדר:
לאמיתו של דבר זה גאוני.
מכיוון שאם אתם בסדר, אז אתם לא צריכים לעשות שום דבר.
אבל כשחושבים על המילה "בסדר", זה מאד מרגיז אותי.
כולנו כאן בכנס שעוסק בלחיות
ואתם עומדים לתאר את חווית החיים שלכם כ"בסדר"?!
איזו מילה חלשה ועמומה!
אם גרוע לכם, תגידו שגרוע לכם!
אם מדהים לכם, תגידו שמדהים לכם!
תגידו את האמת!
ולא מדובר רק בהקשר החברתי:
"אני לא רוצה להעמיס עליך שאני שונא את חיי",
או "הי, מדהים לי! אבל זה יגרום לך להרגיש רע."
העניין המשמעותי -
העניין המשמעותי עם "בסדר" שאתם אומרים זאת לעצמכם.
הדבר הזה שאתם רוצים, אני מבטיחה לכם,
ששכנעתם את עצמכם שאתם בסדר גם בלעדיו.
זו הסיבה שאתם לא דוחפים את עצמכם.
אלה התחומים בחיים שלכם שבהם הרמתם ידיים.
שבהם אמרתם,
"אני בסדר. אמא שלי לעולם לא תשתנה,
אז אני לא יכול לנהל את השיחה הזו."
"אני בסדר, צריך לחכות עד שהילדים יגדלו, לפני שנוכל להתגרש,
אז פשוט נישן בחדרים נפרדים."
"אני בסדר. פוטרתי מהעבודה, אני בקושי מסוגל לשלם את החשבונות,
אבל לא נורא - קשה למצוא עבודה."
אחת מהסיבות למה המילה הזו מטרידה אותי כל כך,
מכיוון שחוקרים חישבו -
בהחלט! אני יורדת! (צחוק)
חוקרים חישבו
מה הסבירות
שלכם
להיוולד.
אכן. הם הריצו את המספרים. אני רואה אתכם שם למעלה.
הם חישבו את המספרים עבורכם -
כן, אתם אלה שעומדים, כדאי שתשבו לפני שאספר לכם.
הם חישבו את הסבירות שלכם להיוולד.
הם הכלילו בחישוב את כל המלחמות,
את כל אסונות הטבע, ואת הדינוזאורים.
ואת כל השאר.
הם הגיעו למסקנה שהסבירות,
שהסבירות עבורך,
כן, אתה שם, תניח את המחשב בצד,
תעמוד עבורי, דאג! (צחוק)
אז הסבירות של דאג, תסתובב, תגיד "שלום" לכולם -
הסבירות של דאג להיוולד
באותו רגע בזמן בו הוא נולד,
להורים שאליהם נולדת, עם מבנה הדנ"א שיש לך,
אחד לארבע מאות מיליארד!
זה לא מדהים?! דאג: אני בר מזל!
מל: כן! אתה לא "בסדר", אתה פנטסטי!
לא סתם יש לכם רעיונות משני-חיים, והם לא נועדו לענות אותכם.
תודה לך. תודה לך, דאג. (מחיאות כפיים)
קריסטין צדקה כשאמרה שכולכם יכולתם להיות על הבמה.
מכיוון שכולכם - כולנו באותה קטגוריה.
אחד לארבע מאות מיליארד.
במשך כל היום יש לכם רעיונות שיכולים לשנות את חייכם,
שיכולים לשנות את העולם, שיכולים לשנות את הרגשתכם,
ומה אתם עושים איתם? כלום!
בתקווה ששהישבן לא יחשף. (צחוק)
לא שילמתם עבור זה. (צחוק)
אני רוצה שתחשבו לרגע, מכיוון שלכולנו יש -
אני אוהבת להשתמש באנלוגיה "כפתור הנימנום הפנימי" -
יש לכם רעיונות מדהימים שתוססים בכם,
צפיתם באנשים במשך כל היום
ואני מבטיחה לכם, כמו כדור פינג-פונג - בם-בם-בם
וכל פעם שיש לכם רעיון, מה אתם עושים? - לוחצים על כפתור הנימנום!
מה ההחלטה הראשונה שעשיתם הבוקר?
אני מתערבת איתכם שזה היה לחזור לישון.
"כן, ההחלטה הראשונה של היום, אני אחד לארבע מאות מיליארד,
אני חוזר בחזרה לישון."
ואני מבינה את זה! המיטה נוחה! היא אינטימית, היא חמימה!
אם יש לכם מזל, אז יש לכם מישהו אהוב ליד,
או במקרה שלי, יש לי את בעלי ושני ילדי וסביר להניח גם את הכלב.
הסיבה שבגללה אני מעלה את ההחלטה הראשונה שעשיתם היום,
ואת כפתור הנימנום הפנימי, מכיוון
בכל תחום בחייכם
שאתם רוצים לשנות,
כל תחום - ישנה עובדה אחת שאתם צריכים לדעת.
רק אחת:
אתם לעולם לא תרגישו שבא לכם.
לעולם.
אף אחד לא בא. אין מוטיבציה.
אתם לעולם לא תרגישו שבא לכם.
המדענים מכנים זאת אנרגיית הפעלה.
כך הם מכנים את הכוח שצריך
לגייס כדי לשנות את מה שאנו עושים
ממצב של "טיס אוטומטי" לעשיית דבר חדש.
תנסו את הבדיקה הזו מחר.
אתם חושבים שאתם כל כך מתוחכמים, אני יודעת, אתם באים להרצאות TED.
(צחוק) נסו את זה.
מחר בבוקר, כוונו את השעון המעורר לשלושים דקות מוקדם יותר.
וכשהשעון מצלצל, קחו את השמיכה,
זרקו אותה, עמדו והתחילו את יומכם.
בלי כפתור הנודניק, בלי עיכובים.
לא, "אני רק ימשיך עוד חמש שניות כי מל לא עומדת לידי" -
עשו זאת.
והסיבה שלשמה אני רוצה שתעשו זאת זה כדי שתתמודדו פנים מול פנים
מול המצב הפיזי, ואני מתכוונת לכוח הפיזי
שאותו צריך לגייס כדי לשנות התנהגות.
אתם חושבים שמי שצריך להוריד במשקל
מרגיש שבא לו להתחיל דיאטה?
בוודאי שלא!
אתם חושבים שמתחשק להם לאכול עוף חלוט ואפונה
במקום קוראסון?
אני חושבת שלא!
אנרגיית ההפעלה
ההכרחית כדי להזיז את הישבן שלכם מהמחשב אל מחוץ לדלת,
ללכת להליכה, שתכננתם,
זה בדיוק אותו כוח שצריך
כדי לדחוף את עצמכם מהמיטה החמה אל החדר הקר.
מה שמעניין בלהיות בוגר
זה שברגע שאתם מגיעים לגיל 18,
אף אחד לא אומר לכם שמעכשיו אתם הולכים להיות ההורים של עצמכם.
וכשאני אומרת הורים של עצמכם,
אני מתכוונת שזה התפקיד שלכם להכריח אתכם לעשות את מה שאתם לא רוצים.
כדי שתהיו כל מה שאתם אמורים להיות.
ואתם כל כך עסוקים בלהמתין להרגיש כך.
ואתם לעולם לא תהיו!
אין מצב שהבן שלי ירצה לעזוב את הניטנדו (משחק). זה התפקיד שלי!
תפסיק לשחק כבר!
קנדל, תסדרי את הברביות!
אם את עומדת לערוך מסיבת עירום במקלחת שלי, לפחות תנקי אחריך!
(צחוק)
אלוהים, תלעסו בפה סגור! אנחנו לא באסם, למען השם!
אוקי, ארוחת הערב מוגשת, לצאת מהמזווה.
כהורים, כשהייתם ילדים,
ההורים שלכם דרשו מכם לעשות דברים שלא היה בא לכם.
כי לא בא לכם,
אף פעם.
לא עכשיו, לא אז, לעולם לא!
וגם שהייתם טובים במשהו אחד,
הייתם מוצאים משהו אחר שאתם לא רוצים לעשות.
אז אתם תקועים, משתעממים, "אני שונא את העבודה הזו. בלה, בלה, משעמם."
אבל האם תחפשו דברים חדשים? לא! אתם פשוט תמשיכו להתלונן על כך.
זה מאד, מאד פשוט להשיג את מה שאתם רוצים.
אבל זה לא קל.
אתם צריכים לאלץ את עצמכם בכוח.
ואני מתכוונת לכוח.
והסיבה לכך שאני אומרת "כוח" -
כשרוז הייתה כאן ודיברה על מסלולי הרגש,
והראתה תמונה של שני חצאי המוח -
אני מתבוננת במוח בדיוק באותה הצורה.
רק שאני מתארת חצי מוח כ"טייס אוטומטי".
ואת החצי השני כבלם חירום.
אלה שתי המהירויות היחידות שיש לכם: טייס אוטומטי, בלם חירום.
ותנחשו את איזה חצי המוח שלכם אוהב יותר: את הטייס האוטומטי.
הייתה לכם את החוויה כשנסעתם הבייתה מהעבודה וכשהגעתם הרגשתם
"אלוהים אדירים, אני לא זוכר בכלל שנסעתי לכאן."
(צחוק)
לא הייתם שיכורים! זה היה המוח שלכם במצב טייס אוטומטי.
הוא תיפקד ברמה הזו.
והבעיה עם המחשבה היא שבכל זמן
שאתם עושים משהו שונה מהשיגרה שלכם,
תנחשו מה המוח שלכם עושה - בלם חירום!
וזוהי התגובה לכל דבר. לכל דבר!
אתם נכנסים למטבח ורואים
שכולם השאירו את צלחות ארוחת הבוקר בשבילכם.
ואתם חושבים בפעם המי יודע כמה "אני עומד להרוג אותם.
אני עומדת להשאיר את הכלים ולהכריח אותם לשטוף את הכלים."
אבל זו לא השיגרה שלכם, הלא כן?
אז המוח עובר: בלם חירום!
וישר אתם עוברים לטייס אוטומטי.
" אני אכניס למדיח, ואתעצבן, ולא אתן סקס.
זה מה שאני עומדת לעשות."
(צחוק)(מחיאות כפיים)
כאשר אני אומר "כוח",
כל דבר ששונה מהשיגרה יצטרך כוח.
ואם אתם חושבים על חייכם,
זה די מצחיק מכיוון שאנו ילדים ואז מבוגרים,
ואנו משקעים זמן רב בניסיון לדחוף את חיינו
לתוך שיגרה יציבה כלשהי,
ואז אנו משתעממים ממנה!
אתם מתעוררים באותה השעה כל בוקר, לרוב אוכלים את אותה ארוחת בוקר,
אתם נוסעים לעבודה באותה דרך, מגיעים לעבודה, נראים עסוקים,
מתחמקים מלבצע שיחות טלפון, מעדכנים את הפייסבוק,
מגיעים לפגישות ומשרבטים במשך כל הפגישה,
חוזרים ומעדכנים את הפייסבוק, מתכננים את הערב,
נראים עסוקים עוד קצת, אז חוזרים הביתה באותה דרך
לרוב אוכלים אותה ארוחת ערב או ארוחה מאד דומה,
אתם צופים באותה במדיה,
ואז אתם הולכים לישון, ועושים שוב את הכל אותו הדבר!
לא פלא שאתם משועממים למוות!
השיגרה היא מה שהורגת אותכם.
יש לי תיאוריה מדוע אנשים תקועים בחיייהם.
רובכם בוודאי לקחו קורס בסיסי בפסיכולוגיה,
ונתקלתם שם ב"פרמידת הצרכים" של אברהם מאסלו?
הגוף שלכם די מגניב. מכיוון שיש לו את הצרכים הבסיסיים האלה.
והגוף שלכם מחווט לשלוח אותות.
אם אתם צריכים אוכל, מה אתם מרגישים?
אם אתם צריכים מים, מה אתם מרגישים?
אם אתם צריכים סקס, מה אתם מרגישים? (צחוק) תודה.
אני חושבת שכשאתם מרגישים תקועים או לא מרוצים מחייכם,
זה איתות.
וזה לא איתות שהחיים שלכם הרוסים.
זה איתות לכך שצורך מאד בסיסי שלכם לא נענה.
הצורך שלכם בגילוים.
כל הדברים בחייכם, בגוף שלכם, גדל!
התאים שלכם מתחדשים, השיער שלכם, הציפורניים,
הכל גדל במשך כל חייכם.
והנפש שלכם צריכה גילויים וגדילה.
והדרך היחידה עבורכם להשיג זאת זה להכריח את עצמכם להיות במצב לא נוח.
להכריח עצמכם
לצאת החוצה,
מחוץ לראש שלכם. תודה.
אם אתם נשארים במחשבות שלכם, אתם מאחורי קווי האויב.
אלה לא דברי אלוהים, בסדר? זה לא!
למעשה, אם נחבר רמקול לראש ונשדר את מה שאתם אומרים לעצמכם,
אנו נאשפז אתכם.
(צחוק)
אתם לא תצאו עם אנשים שמדברים עליכם
כמו שאתם מדברים על עצמכם.
אז תצאו מהראש שלכם!
הרגשות שלכם! הרגשות שלכם מכשילים אותכם!
לא אכפת לי איך אתם מרגישים! אכפת לי ממה שאתם רוצים!
ואם אתם מקשיבים לרגשות שלכם,
כשזה נוגע למה שאתם רוצים - אתם לא תשיגו את זה.
כי לעולם לא תרגישו שבא לכם.
אתם צריכים לצאת מחוץ לאיזור הנוחות שלכם.
לא מדובר בלקחת סיכונים,
מדובר בלצאת מאיזור הנוחות שלכם.
אותן שלוש שניות בהן אתם דוחפים עצמכם מחוץ למיטה, הן קשות.
אבל ברגע שאתם עומדים, זה נהדר.
אותן שלוש שניות בהן אתם יושבים כאן באולם כזה
ומישהו אומר, "קומו ובואו לרקוד,"
ואתם חושבים, "אני צריך לעשות זאת."
ואז אתם חושבים "אממממ."
החוויה שהייתה לכם ברגע שהיה לכם את הדחף
לעשות את זה.
ואז לא הפעלתם את אנרגיית ההפעלה
שמכריחה אתכם לאלץ עצמכם,
בלם החירום שלכם נמשך - "אני נשאר לשבת כאן,
אני לא מצטרף לאנשים המשוגעים האלה, אני לא אוהב לרקוד..."
מה שקרה לי זה שכשבאתי, נתקלתי ברחל,
והתחלנו לדבר והדבר הבא שקרה זה שהיא החלה לצייץ.
ואנחנו חברות. ו- בום! צאו החוצה.
שם נמצא הקסם.
שם נמצא האחד לארבע מאות מיליארד.
אז כל מה שאני עושה - אה, אוקי, זה החלק האחרון. סליחה.
דבר נוסף שאתם יכולים להשתמש בו, אני מכנה אותו חוק חמש השניות.
המוח מסוגל לעבד הבעת פנים תוך 33 מילישנייה.
הוא מסוגל לעבד מאד מהר.
הדבר הנוסף שהוא מסוגל לעשות מהר
זה אם יש לכם את אחד הדחפים שמושכים אתכם,
ואתם לא מחברים זאת לפעולה תוך חמש שניות,
אתם מושכים את בלם החירום והורגים את הרעיון.
הורגים אותו!
אם יש לכם את הדחף לקום ולבוא לרקוד בזמן שהלהקה מנגנת,
אם לא תעמדו תוך חמש שניות,
אתם עומדים למשוך את בלם החירום.
אם יש לכם דחף,
קיבלתם השראה מהרצאה של מישהו היום,
ולא תעשו משהו תוך חמש שניות
- תכתבו פתק, שלחו לעצמכם סמס -
כל דבר פיזי שיתחבר עם הרעיון,
אתם תמשכו את בלם החירום ותהרגו את הרעיון.
הבעיה שלכם היא לא רעיונות. הבעיה היא שאתם לא פועלים לפיהם.
אתם הורגים אותם. זו לא אשמתי. זו לא אשמת אף אחד.
אתם עושים זאת לעצמכם.
תפסיקו!
אני סומכת עליכם. אחד לארבע מאות מיליארד.
יש לכם דברים לעשות!
וזה לא עומד לקרות בראש שלכם.
אני רוצה שתתאמנו על כך היום.
כשאתם הולכים למסיבה, תודה לאל שזה מגיע בקרוב,
לא יזיק לכולנו איזה קוקטייל,
אני רוצה שתתאמנו על חוק חמש השניות.
אתם רואים מישהו ואתם חושבים שיש לכם דחף,
הם נראים מעניינים? תגשו לשם!
קיבלתם השראה ממישהו ויש לכם בקשה?
בצעו זאת!
זו הסיבה שאתם כאן!
תערכו ניסויים עם זה, ואני חושבת שתהיו מופתעים ממה שיקרה.
ודבר נוסף, תדעו שכל מה שאני עושה,
אם זה תוכנית הרדיו, או תוכנית הטלוויזיה,
או הספר שכתבתי, או הטור בעיתון,
זה בשבילכם.
ואם יש משהו שאני יכולה לעשות,
אם אני יכולה לעשות משהו שיגרום לכם לעשות את מה שאתם לא רוצים לעשות,
כדי שתוכלו לקבל את מה שאתם רוצים, אני אעשה זאת.
אבל אתם צריכים לבוא, אתם צריכים לפתוח את הפה שלכם,
ואתם צריכים לבקש.
הבנתם? יופי. קדימה תעשו זאת.
(מחיאות כפיים)
תודה לכם! תודה לכם! כן, תעמדו!
יש לכם את הדחף אז עמדו! תודה לכם!