זו מכונות ממכר בלוס אנג'לס.
היא נמצאת בקניון והיא מוכרת ביצי דגים.
זו מכונת ממכר קוויאר.
זו ארט-או-מט,
מכונת ממכר אומנות שמוכרת
יצירות אומנותיות קטנות של מגוון אומנים,
בדרך כלל על קוביות עץ קטנות או קופסאות גפרורים,
בסדרות מוגבלות.
זה אוליבר מדבדיק, הוא לא מכונת ממכר,
אבל הוא אחד המייסדים של גנספייס,
קהילה של מעבדות ביולוגיות בברוקלין, ניו יורק,
שם כל אחד יכול לבוא ולקחת שיעורים
וללמוד דברים כמו איך לגדל אי קולי שזוהרים בחושך
או ללמוד איך לקחת DNA של תות שדה.
למעשה, ראיתי את אוליבר עושה את אחד ממיצויי הDNA של תות לפני שנה בערך,
וזה מה שהוביל אותי במסלול מוזר
שאני אדבר עליו עכשיו.
בגלל שה DNA של תות הוא באמת מרתק, בכלל שהוא כל כך יפה.
מעולם לא חשבתי על DNA כמשהו יפה לפני כן,
לפני שראיתי אותו בצורה הזו.
והרבה אנשים, בעיקר בקהילת האומנות,
לא בהכרח מעורבים במדע בדרך זו.
מייד הצטרפתי לגרינספייס אחרי זה,
ושאלתי את אוליבר, "ובכן, אם אנחנו יכולים לעשות את זה עם תותים,
אנחנו יכולים לעשות את זה גם עם אנשים?"
ובערך 10 דקות לאחר מכן, שניינו
סובבנו אותו במבחנות יחד והגענו
לפרוטוקול למיצוי DNA אנושי.
והתחלתי לעשות את זה בעצמי,
וככה בעצם נראה DNA.
והייתי במסיבת ארוחת ערב עם חברים, כמה אומנים חברים,
וסיפרתי להם על הפרוייקט הזה,
והם לא יכלו להאמין שאפשר בעצם לראות DNA.
אז אמרתי, בסדר, בואו נוציא ציוד עכשיו.
והתחלתי לעשות ארוחות ערב מוזרות בבית שלי בערבי שישי
שם אנשים היו באים
והיינו ממצים DNA,
והייתי למעשה מצלם את זה בוידאו,
מפני שזה יצר גם סוג של פורטרטים מוזרים.
(צחוק)
אלא אנשים שבדרך כלל לא
מעורבים במדע בכלל.
אתם יכולים להבין את זה מהתגובות שלהם.
אבל הם הוקסמו ממנו,
וזה היה ממש מרגש בשבילי לראות אותם
מתרגשים ממדע.
אז התחלתי לעשות את זה באופן שוטף.
זה דבר די מוזר לעשות בערבי שישי,
אבל זה מה שהתחלתי לעשות,
והתחלתי לאסוף קבוצה שלמה
של DNA של חברים במבחנות קטנות
ולקטלג אותם.
ככה זה נראה.
וזה גרם לי לחשוב על כמה דברים.
ראשית, זה נראה כמו קיר הפייסבוק שלי.
אז בדרך מסויימת,, יצרתי סוג של קיר גנטי,
רשת חברתית גנטית, באמת.
והדבר השני היה, פעם אחת חבר שלי בא
והביט בזה על השולחן שלי והיה כאילו, "הו,
למה הם ממוספרים? האדם הזה יותר נדיר מההוא?"
ואפילו לא חשבתי על זה.
הם פשוט היו ממסופרים מפני שזה היה הסדר שמיציתי אותם.
אבל זה גרם לי לחשוב על צעצועי אספנות,
והדבר הזה שקורה עכשיו
בעולם הצעצועים עם צעצועי קופסה סגורים,
ולהיות מסוגל לאסוף את הצעצועים הישנים האלה.
אתם קונים את הקופסאות האלו, אתם לא בטוחים מה יהיה בתוכן.
אבל אז, כשאתם פותחים אותן,
יש לכם נדירויות שונות של צעצועים.
אז חשבתי שזה מעניין.
התחלתי לחשוב על זה ועל מכונת מכירת הקוויאר והארט-או-מטיק ביחד,
ומסיבה כלשהי, ציירתי לילה אחד מכונת ממכר,
חשבתי על לעשות ציור של מכונת ממכר,
והמבחנה הקטנה של ה DNA שלי היתה שם,
וראיתי סוג של שיתוף פעולה מעניין בין
גדילי ה DNA והסלילים של מכונת הממכר.
וכך, כמובן, החלטתי ליצור התקנת אומנות
שנקרת מכונת ממכר ה DNA.
הנה היא.
(מוזיקה)
["מכונת ממכר DNA היא התקנת אומנות על הגישה הגוברת שלנו לביוטכנולוגיה"]
["עבור מחיר סביר, אתם יכולים לרכוש דוגמית
של DNA אנושי ממכונת ממכר מסורתית"]
["כל דוגמית מגיעה באריזה עם פורטרט
אספנות במהדורה מוגבלת של המקור האנושי."]
["מכונת ממכר ה DNA מתייחסת
ל DNA כחומר אספנות ומוציאה אל האור
נושאים משפטיים בנוגע לבעלות על DNA."]
גבריאל גרסיה קולומבו: אז מכוהת ממכר ה DNA
נמצאת כרגע בכמה גלריות בניו יורק,
וניא נמכרת די טוב, למעשה.
אנחנו במהדורה הראשונה של 100 חתיכות,
מקווים להגיע למהדורה נוספת בקרוב.
למעשה הייתי רוצה להכנס יותר להאב מטרו,
כמו גראנד סנטרל או תחנת פן,
ממש ליד כמה מהאחרות, מכונות ממכר אמיתיות במיקום ההוא.
אבל באמת עם הפרוייקט הזה והרבה מפרוייקטי האומנות שלי
אני רוצה לשאול את הקהל שאלה, והיא,
כשביוטכנולוגיה וריצוף DNA
הופכים לזולים כמו, נגיד, חיתוך בלייזר
או הדפסה תלת מימדית או קניית קוויאר ממכונת ממכר,
האם עדיין תשלחו את דוגמית ה DNA שלכם להיות חלק ממכונת ממכר?
וכמה הדוגמיות האלה יהיו שוות?
והאם תקנו דוגמית של מישהו אחר?
ומה תהיו מסוגלים לעשות עם הדוגמית ההיא?
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)