אני רוצה להתחיל בלבקש מכם ללכת למקום המאושר שלכם.
כן, המקום המאושר שלכם,
אני יודע שיש לכם כזה גם אם הוא מזויף.
(צחוק)
טוב, מרגישים בנוח?
יופי.
עכשיו אני רוצה שתענו בראש על השאלות הבאות.
יש רצועת מנורות במקום המאושר שלכם?
שולחנות פלסטיק?
רצפת פוליאסטר?
טלפונים ניידים?
לא?
אני חושב שכולנו יודעים שהמקום המאושר שלנו
אמור להיות במקום טבעי, בחוץ --
על חוף, לצד מדורה.
אנחנו אמורים לקרוא או לאכול או לסרוג.
ואנחנו מוקפים באור טבעי ויסודות אורגניים.
דברים טבעיים משמחים אותנו.
ואושר הוא כלי מוטיבציה מעולה; אנחנו שואפים לאושר.
אולי בגלל זה אנחנו תמיד מעצבים הכל מחדש,
בתקווה שהפתרונות שלנו ירגישו טבעיים יותר.
אז בואו נתחיל שם --
עם הרעיון שעיצוב טוב צריך להרגיש טבעי.
הטלפון שלכם לא טבעי במיוחד.
ואתם בטח חושבים שאתם מכורים לטלפון שלכם,
אבל אתם באמת לא.
אנחנו לא מכורים למכשירים,
אנחנו מכורים למידע שזורם דרכם.
אני תוהה כמה זמן תישארו מאושרים במקום המאושר שלכם
בלי מידע מהעולם החיצון.
אני מתעניין באיך שאנחנו ניגשים למידע הזה,
איך שאנחנו חווים אותו.
אנחנו נעים מעידן של מידע סטטי,
שמאוחסן בספרים וספריות ותחנות אוטובוס,
דרך תקופה של מידע דיגיטלי,
לעבר תקופה של מידע נוזלי,
בו הילדים שלכם יצפו להיות יכולים להגיע לכל דבר, בכל מקום, בכל זמן,
מפיזיקה קוונטית לגידול גפנים בימי הביניים,
מתאוריית המגדר למזג האוויר של מחר,
ממש כמו להפעיל מתג --
תתארו לכם.
בני אדם גם אוהבים כלים פשוטים.
הטלפון שלכם הוא לא כלי פשוט במיוחד.
מזלג הוא כלי פשוט.
(צחוק)
ואנחנו לא אוהבים שהם עשויים מפלסטיק,
באותו אופן אני לא כל כך אוהב את הטלפון שלי --
לא ככה אני רוצה לחוות מידע.
אני חושב שיש פתרונות טובים יותר מעולם סובב מסכים.
אני לא שונא מסכים, אבל אני לא מרגיש --
ואני לא חושב שמישהו מאיתנו מרגיש כל כך טוב
בנוגע לכמה זמן אנחנו מבלים רכונים מעליהם.
למרבה המזל,
נראה שחברות הטכנולוגיה הגדולות מסכימות.
הם משקיעים המון במגע ודיבור ומחווה,
וגם בחושים --
דברים שיכולים להפוך חפצים רגילים, כמו כוסות,
ולהכניס בהם את הקסם של האינטרנט,
בתקווה להפוך את הענן הדיגיטלי הזה
למשהו שנוכל לגעת בו ולהזיז אותו.
ההורים שבמשבר בנוגע לזמן מסכים
צריכים צעצועים פיזיים דיגיטליים שילמדו את הילדים שלהם לקרוא,
בנוסף לחנויות אפליקציות ידידותיות למשפחה.
ואני חושב שזה כבר קורה.
המציאות היא עשירה יותר ממסכים.
לדוגמה, אני אוהב ספרים.
בשבילי הם כמו מכונות זמן -- אטומים ומולקלות קשורים בחלל,
מרגע היצירה שלהם לרגע החוויה שלי.
אבל למעשה,
התוכן זהה בטלפון שלי.
אז מה עושה את זה לחוויה עשירה יותר ממסך?
מבחינה מדעית אני מתכוון.
אנחנו צריכים מסכים, כמובן.
אני עומד להראות סרט, אני צריך את המסך הענקי.
אבל יש יותר ממה שאפשר לסבול מהקופסאות הקסומות האלה.
הטלפון שלכם הוא לא הסלקטורית של האינטרנט.
(צחוק)
אנחנו יכולים לבנות דברים -- דברים פיזיים,
בעזרת פיזיקה ופיקסלים,
שיוכלו לשלב את האינטרנט בעולם סביבנו.
ואני הולך להראות לכם כמה דוגמאות שלהם.
לפני זמן מה התחלתי לעבוד עם סוכנות עיצוב, ברג.
חקרנו איך אינטרנט ללא מסכים ייראה.
והם הראו לנו מגוון דרכים
בהם אור יכול לעבוד עם חושים פשוטים וחפצים פיזיים
על מנת באמת להחיות את האינטרנט, להפוך אותו למוחשי.
כמו נגן היוטיוב המכני הנפלא הזה.
וזו הייתה השראה עבורי.
לאחר מכן עבדתי עם הסוכנות היפנית, AQ,
על פרויקט מחקר של בריאות נפשית.
רצינו ליצור עצם
שיתעד את הנתונים הסובייקטיביים מסביב לשינוי מצבי רוח
שנחוצים כל כך לאבחון.
העצם הזה מתעד את המגע שלך,
אם אתה לוחץ עליו חזק כשאתה כועס,
או מלטף אותו כשאתה רגוע.
זה כמו מקל אימוג'י דיגיטלי.
ולאחר מכן אפשר לחזור לרגעים האלה,
ולהוסיף להם תוכן ברשת.
מעל הכל,
רצינו ליצור משהו יפה ואינטימי
שיוכל לחיות בכיס שלכם
ולהיות אהוב.
המשקפת היא בעצם מתנת יום הולדת
ליום השנה ה40 של בית האופרה של סידני.
החברים שלנו בטלרט בבוסטון הביאו משקפת רחוב
מהסוג שתמצאו על מגדל האמפייר סטייט,
והם הכינו לה תמונות נוף של 360 מעלות
של אתרי מורשת עולמיים אייקונים אחרים --
(צחוק)
בעזרת תצוגת רחוב.
והנחנו אותה מתחת למדרגות.
היא היוותה העברה מוחשית ופשוטה,
או מין שער לאייקונים האלה.
ככה שאפשר לראות את ארמון ורסאי או את הבקתה של שקלטון.
בעיקרון זה מציאות וירטואלית מ 1955
(צחוק)
במשרד שלנו אנחנו משתמשים בכדורי שק כדי להחליף כתובות URL.
זה פשוט להפליא, זה כמו כרטיס הOpal שלכם.
אתם פשוט שמים אתר בתוך השבב בפנים,
ואז אתם עושים ככה ו... בוש! --
האתר מופיע בטלפון שלכם.
זה בערך 10 סנט.
טריהאגר הוא פרויקט שאנחנו עובדים עליו
עם גרמפי סיילור ופינץ', כאן בסידני.
ואני מאוד מתרגש ממה שיכול לקרות
כשמפרקים את הטלפון לגורמים ומכניסים את הביטים לתוך עצים,
ושלילדים שלי תהיה הזדמנות
לבקר ביער מכושף בעזרת שרביט קסמים,
ולדבר שם עם פיות דיגיטליות ולשאול אותן שאלות,
ולהשאל שאלות בחזרה.
כמו שאתם יכולים לראות,
אנחנו בשלב הקרטון עם הפרויקט הזה.
(צחוק)
אבל אני מאוד מתרגש
מהאפשרות להוציא ילדים חזרה החוצה לעולם בלי מסכים,
אבל עם כל הקסם העצמתי של האינטרנט בהישג ידם.
ואנחנו מקווים שיהיה לנו משהו כזה שעובד כבר בסוף השנה.
אז בואו נסכם.
בני אדם אוהבים פתרונות טבעיים.
בני אדם אוהבים מידע.
בני אדם צריכים כלים פשוטים.
העקרונות האלה צריכים להנחות אותנו איך לעצב לקראת העתיד,
לא רק בעבור האינטרנט.
יכול להיות שאתם מרגישים לא בנוח בנוגע לעידן המידע שאנחנו נכנסים אליו.
אולי אתם מרגישים מאותגרים, יותר מאשר מתרגשים.
נחשו מה? גם אני.
זו תקופה מדהימה בהיסטוריה האנושית.
אנחנו האנשים שבונים את העולם,
אין בינות מלאכותיות...
בינתיים.
(צחוק)
אלה אנחנו -- מעצבים, ארכיטקטים, אמנים, מהנדסים.
ואם נאתגר את עצמנו,
אני חושב שבאמת יהיה לנו מקום מאושר
מלא במידע שאנחנו אוהבים
שמרגיש טבעי ופשוט כמו להפעיל נורת חשמל.
ולמרות שזה אולי מרגיש בלתי נמנע,
שמה שהציבור רוצה זה שעונים ואתרים וווידג'טים,
אולי אפשר להשקיע קצת מחשבה בשעם ואור וכדור שק.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)