Ez itt kaki.
Ma meg szeretném Önökkel osztani mindazt az örömöt,
amit ez a kaki szerez nekem.
Bár ez talán nehéz feladatnak bizonyul majd,
végül talán Önök is érdekesnek fogják találni,
ahogyan ezek a kicsiny állatok bánnak a trágyával.
Ez az állat a képen akkora aggyal rendelkezik talán
mint egy rizsszem, s mégis olyan dolgokra képes,
amiről Önök és én csak álmodhatunk.
Tökéletesen alkalmazkodott az evolúció során a fő táplálékához,
a trágyához.
Hm, nem is tudom, hol kezdjük a történetet.
Valahogy illőnek tűnik végén kezdeni,
mert mégiscsak hulladékról van szó,
amely más állatok végén jön ki,
de ahhoz elegendő tápanyag van benne,
hogy megéljenek belőle a ganajtúró bogarak,
s így a galacsinhajtó bogarak trágyával táplálkoznak,
s a lárváik is trágyán élnek.
Egy trágyagalacsinban nőnek fel.
Nálunk Dél-Afrikában körülbelül nyolcszáz féle ganajtúró bogár honos,
Afrika teljes területén kétezer,
s az egész világban kb. hatezer fajta ganajtúró bogár él.
És mindannyiuk szerint isteni finom a trágya.
Ha nincs kedvük trágyával beszennyezni a kezüket,
s felfrissülésképpen kicsit trágyában turkálni,
akkor bizony sosem fogják látni a ganajtúró bogarak 90 százalékát,
mert ők egyenesen fejest ugranak a trágyába,
alámerülnek benne, majd oda-vissza szaladgálnak
a talaj felszínén levő trágya
és a fészkük közt, amit a föld alatt építenek fel.
A következő kérdés az lenne, hogy hogyan kezelik ezt az anyagot?
A legtöbb ganajtúró bogár kis csomagba gyúrja a trágyát.
Az összes fajta talán tíz százaléka csinál galacsint,
s ezt a galacsint elgörgetik a trágyaforrástól,
általában elássák valahol jó messze,
és egy egyedi viselkedésmódot fejlesztettek ki arra,
hogy hogyan görgessék a galacsinokat.
A képen egy gyönyörű galacsin büszke tulajdonosát láthatják.
Látszik rajta, hogy hímnemű
mert kis szőr fedi a lábai hátsó oldalát,
s nyilvánvalóan rettentően örül a galacsinnak, amin trónol.
Nem is sejti, hogy nemsokára
egy galád rajtaütés áldozata lesz! (nevetés)
Ez is egy egyértelmű jel arra,
hogy a trágya értékes erőforrás.
Az ilyen kincs bizony különleges
odafigyelést és őrizetet igényel, s mi úgy véljük,
hogy pontosan ezért igyekeznek elgörgetni a galacsint.
Hatalmas konkurenciával kell megküzdeniük ahhoz,
hogy megszerezzék a trágyát.
Ez az adag trágya - illetve ez egy adag trágya volt
15 perccel azelőtt, mielőtt ez a kép készült.
Úgy gondoljuk, hogy ez az intenzív versenyhelyzet
alakította ki a bogaraknál
a galacsingörgetéshez való adaptációt.
Próbálják meg elképzelni ezt az állatot,
ahogyan a dél-afrikai bozótos síkságon menetel.
Mintha kézen állva járna. S ráadásul hátrafelé halad.
Talán ez az élelemszállítás létező legbizarrabb módja
s mindemellett a hőséget is tűrnie kell.
Elvégre Afrikában van. Forróságban.
A mai előadáson szeretnék
néhány kísérletet bemutatni, amelyet én és a kollégáim
fejlesztettünk ki. Arra voltunk kíváncsiak,
hogyan küzdik le ezeket a nehézségeket.
Figyeljék meg ezt a példányt.
Főleg két dologra figyeljenek.
Az első, hogy hogyan küzdi le az útjába eső akadályt,
amelyet mi helyeztünk oda. Látják, egy kis táncot lejt,
majd folytatja az útját hajszálpontosan ugyanabba az irányba,
amelyen előzőleg nekiindult.
Egy kis tánc, aztán irányt fog.
Nyilvánvalóan pontosan tudja merre megy,
tudja azt is, merre akar menni,
és ez egy roppantul fontos dolog.
Képzeljék el a helyzetet. A bogár lenyúl magának egy jó
adag trágyát, s ezt igyekszik biztonságba görgetni a többiek elől.
A leggyorsabb út egyenes vonalon vezet.
Adtunk nekik még pár feladatot.
Először is elfordítottuk a világot
a bogár lábai alatt. Nézzék csak, hogy reagál.
Megfordult a lába alatt a világ
kilencven fokkal.
De meg sem rezzen. Tudja, hova tart,
és elindul abba az irányba.
A következő kérdésünk az volt,
ezt ugyan hogy csinálják?
Mit csinálnak? S elindultunk egy nyomon.
Ez a nyom az volt, hogy néha-néha felmásznak a galacsin tetejére
és rácsodálkoznak a világra.
Önök szerint vajon mint figyelhetnek
a galacsin tetejéről?
Mik azok a kézenfekvő dolgok, amelyek alapján
tájékozódnak? A legnyilvánvalóbb,
hogy az eget kémlelik.
De az égen vajon micsodát?
A Nap a leglogikusabb válasz.
Itt egy klasszikus kísérletet láthatnak,
melynek során elmozdítottuk a Napot.
Ezt úgy értük el, hogy beárnyékoltuk a Napot egy papírlemezzel,
majd egy tükör segítségével elmozdítottuk a Napot
egy teljesen másik pozícióra.
Figyeljék meg mit tesz a bogár.
Kétszer olyan hosszan jár táncot,
majd elindul abba
az irányba, ahonnan jött.
No és most? Na ugye, hogy a Napot figyeli?
A Nap rendkívül fontos tájékozódási pontot biztosít nekik.
Azonban a Nap nem áll mindig rendelkezésre.
Naplementekor lebukik a horizont alá.
Azonban itt az égen van valami,
amit Önök és én nem láthatunk,
mert a mi szemeink nem érzékelik a polarizált fényt.
De azt tudjuk, hogy mikor a Nap
a horizonton van,
mondjuk ezen az oldalon itt,
az égen észak-déli irányban egy széles csík polarizált fény húzódik,
amit mi ugyan nem láthatunk,
a bogarak viszont igen.
Hogyan tudnánk ezt letesztelni? Könnyedén.
Kell hozzá egy polarizációs szűrő,
alá egy bogár, a szűrőt pedig megfelelő szögben helyezzük el
a polarizált fénycsíkhoz képest.
A bogár kimászik a szűrő alól,
és rögtön jobbra fordul,
mert visszaérkezett az ég alá,
amelyhez eredetileg igazodott,
s nyomban visszaigazodik
abba az irányba, ahova eredetileg tartott.
Tehát a bogarak érzékelik a polarizált fényt.
Idáig a következőket állapítottuk meg:
Mit csinálnak a bogarak? Galacsint görgetnek.
Hogyan teszik ezt? Egyenes vonalban.
Hogyan tudnak folyamatosan egy bizonyos irányban egyenesen haladni?
Nos, bizonyos égi jeleket figyelnek,
melyek közül néhányat mi emberek nem is érzékelünk.
És ők vajon hogyan érzékelik ezeket a jeleket?
Erre lettünk mindez után kíváncsiak.
Itt jött a képbe az a bizonyos tánc,
amit fontosnak véltünk, mert nézzék csak meg,
néha szünetet tart,
aztán egyszer csak elindul a kívánt irányba.
Vajon mit csinálnak igazándiból, mikor táncot lejtenek?
Meddig lehet őket rossz irányba terelni, mielőtt irányt változtatnának?
A következő kísérlet során
egy alagútba tereltük a bogarat,
ebben a konkrét esetben még kényszeríteni sem kellett.
A bogár fokozatosan 180 fokot fordul addig,
amíg pont az ellenkező irányba halad,
mint ahogy eredetileg eltervezte.
S nézzük csak hogy reagál -
látják itt el is hagyta a kilencven fokot,
és halad tovább -- de mikor eléri az alagút végét,
pont a rossz irányba fog haladni.
Nézzük hogy reagál.
Táncol kicsit, megfordul,
és elindul visszafelé. Pontosan tudja, merre megy.
Azt is tudja, hogy mi a gond,
és hogy mit kell tennie.
A tánc az átmeneti szakaszra jellemző viselkedésforma,
amely során újraigazodnak.
Tehát ez a tánc szerepe. De miután ennyi évet töltöttünk az afrikai
bozótban, galacsinhajtó bogarakat figyelve a forróságban,
észrevettük hogy van még egy viselkedésformájuk,
ami a tánchoz hozzátartozik.
Néha, mikor felmásznak a galacsin tetejére,
megtörlik az arcukat.
Figyeljék csak meg, megint megtörölte az arcát.
Kíváncsiak voltunk hát hogy miért?
Nyilván nagyon forró a talaj, s mikor forró a talaj,
gyakrabban táncolnak, s mikor ezt a bizonyos táncot lejtik,
megtörlik az arcukat is.
Arra gondoltunk, hogy hőszabályozási viselkedésforma lehet ez.
Talán épp azt akarják elérni
hogy elkerüljenek a forró talajról,
s nyállal hűtik a fejüket.
Szerkesztettünk hát néhány homokos porondot.
Az egyik forró volt, a másik pedig hideg.
Az egyik árnyékban volt. A másik nem.
Ezután pedig hőérzékelő kamerával filmeztük le őket.
Most egy hőképet láthatnak
erről a rendszerről, amint éppen
felbukkan a trágyából egy finom, hűvös galacsin.
Így igaz, jól hallották: ezen a skálán
csúcs a trágya! (nevetés)
Most pedig hasonlítsuk össze
a bogár és a környezete hőmérsékletét.
A környezet hőmérséklete 50 C fok.
Maga a bogár és a galacsin kb.
30-35C lehet,
tehát a galacsin egy nagy gombóc fagyi
s a bogár buzgón görgeti a forró síkon.
Nem mászik fel rá. Nem is táncol,
mert a saját testhőmérséklete aránylag alacsony.
Kb. olyan lehet, mint most a miénk.
Ennek az a jelentősége, hogy a bogár piciny agya egészen hideg.
Most figyeljék meg mi történik egy forró környezetben.
Figyeljék meg a talaj hőmérsékletét.
55-60 C fok körül van.
Figyeljék meg, milyen gyakran táncol a bogár.
A mellső lábai izzanak a hőségtől.
A galacsin hagy egy kis termális árnyékot
s a bogár felmászik rá
megtörli az arcát, hogy lehűljön,
legalábbis ez tűnne logikusnak; meg nyilván a forró homok sem kellemes.
Ezután felhúztunk egy pár bakancsot a mellső lábaira,
így teszteltük le, hogy vajon a lábak
szerepet játszanak-e a hő érzékelésében.
S figyeljék csak meg, bakancsban
sokkal ritkábban másznak fel a galacsinra.
Csúcs lehetett az az érzés!
Fogászaton használatos anyagból készítettük a bakancsokat.
Lehűtöttük a galacsint is, beraktuk a hűtőbe,
egy kellemesen hideg galacsint adtunk a bogaraknak.
Sokkal ritkábban másztak fel rá,
mint a forró galacsinokra.
Kicsit olyan, mintha gólyalábon járna. Ezzel teste túlhevülését akadályozza meg.
Mi emberek például, mikor a tengerparton
egy törölközőre lépünk. Akár más törölközőjére.
"Elnézést, a törölközőjére léptem.."
S aztán valaki máséra,
mert így nem ég annyira a talpunk.
Pontosan ugyanezt teszik a bogarak is.
Van azonban még egy történet amit el szeretnék mesélni.
Erről a fajtáról.
A Pachysoma nemzetséghez tartozik.
13 faj van a nemzetségben.
Van egy bizonyos viselkedésmódjuk, ami érdekelheti Önöket is.
Íme egy ganajtúró bogár. Figyeljék meg.
Észrevették a különbséget?
Ez egy lassított felvétel. Általában nem ilyen lassan mozognak.
De látják előre halad,
és maga után húzza a labdacsot.
Ez a fajta ugyanannak a nemzetségnek a tagja,
és itt is ez a viselkedésmód figyelhető meg.
Még egy fura vonása van
ennek a viselkedésmódnak, ami minket nagyon érdekelt.
Konkrétan az, hogy hogyan szerzi be a táplálékot hogy a fészkét ellássa.
Figyeljék csak meg ezt a példányt.
Éppen fészket épít.
Az első hely nem jött be neki,
de talál egy másodikat.
50 perc múlva kész a fészke.
El is indul táplálékért
egy kupac száraz ganélabdacshoz.
Figyeljék meg a kifelé vezető
és a befelé vezető utat. Majd hasonlítsák össze.
Azt figyelhették meg, hogy a hazafelé vezető út
sokkal egyenesebb volt mint a kifelé vezető út.
Kifelé menet állandóan
új trágyaforrásokat kémlelt.
Pontosan tudja hol a fészke,
s így hazafelé menet egyenesen oda tartott.
Az a lényeg, hogy nemcsak egy irányba megy,
mint a legtöbb ganajtúró bogár. Többször is
megteszi a fészke és a táplálékforrás közti utat.
Figyeljék csak, mindjárt még egy dél-afrikai
bűntény tanúivá válnak. (Nevetés)
A szomszédja ellopta az egyik labdacsát.
Ez szintén különleges viselkedésmód,
egyféle belső "útvonal-integrálás".
Az történt, hogy a bogár
fészket épített, elindult egy bonyolult útvonalon,
táplálékot keresve, s mikor megtalálta,
egyenesen hazamegy. Pontosan tudja, hogy hol van a fészke.
Ez kétféle módon lehetséges.
Úgy teszteltük le, hogy a bogarat
másik helyre tettük mikor elérte a táplálékforrást.
Ha a terep alapján tájékozódik, hazatalál.
Ha azonban ún. útvonal-integrálással navigál,
akkor nem talál haza. Máshova megy.
Az útvonal-integrálás gyakorlatban annyit jelent,
hogy vagy számolja a lépéseit, vagy valahogy lemérte a vektor hosszát.
Azt tudja csak, milyen messze és milyen irányban van a fészke.
Tehát ha más helyről indul, rossz helyre fog megérkezni.
Nézzük csak mi történik
ha ezt a bogarat egy hasonló tesztnek vetjük alá.
Íme egy ravasz tudós.
Elmozdítja a célpontról a bogarat,
s most lássuk, mi történik.
Itt van a fészke. Itt a táplálékforrása.
A táplálékforrást arrébb tettük.
Ha a terep alapján tájékozódik,
akkor meg kell hogy találja a fészket,
mert felismeri a körülötte levő dolgokat.
Ha ezt a belső "útvonal-integrálási" rendszert használja,
akkor ide, vagyis rossz helyre kellene, hogy érkezzen.
Nézzük mi történik
a kísérlet során.
Íme a bogár!
Éppen hazafelé tartana. Nézzük mi történik!
A csuda vigye el!
Fogalma sincs szegénynek.
A táplálékforrástól megfelelő
távolságban keresi otthonát, de teljesen eltévedt!
Tehát egy belső "útvonal-integrálási" rendszer
alapján tájékozódik, és a galád tudós
félrevezeti és cserbenhagyja szegényt! (Nevetés)
A képen azok az állatok láthatóak,
amelyek a Napot tájékozódás céljából
iránytűként használják
s különféle módszereket fejlesztettek ki
a távolság mérésére.
Ezek a fajok a lépéseiket számolják.
Lépésszámlálót használnak arra, hogy hazataláljanak.
Azt még nem tudjuk pontosan,
hogy a ganajtúró bogarak számolják-e a lépéseiket.
Mit tudtunk meg tehát
ezekről az rizsszem-nagyságú aggyal rendelkező állatkákról?
Tudjuk, hogy azért tudják egyenes vonalban görgetni a galacsint,
mert égi jeleket figyelnek.
Azt is tudjuk, hogy a táncuk tájékozódási célt szolgál
s hogy egyben hőszabályozó viselkedésforma.
Azt is tudjuk,hogy egyféle belső "útvonal-integrálási" rendszert
használnak arra, hogy hazataláljanak.
Sokat tanulhatunk tehát ettől a fajtól,
ami egy visszataszító anyagban turkál,
s mégis olyan dolgokra képes, amiről mi emberek csak álmodhatunk.
Köszönöm figyelmüket. (Taps)