Dragă Abuelita (n.t. bunicuță)
știu că nu am fost acasă o perioadă.
Tu ești în casa noastră dragă, în Mexic,
și eu sunt aici în SUA,
luptând pentru viitorul nostru.
Tu probabil că uzi trandafirii,
ai grijă de piersici
și-ți hrănești bine țestoasele.
Acesta e unul din lucrurile de care îmi e cel mai dor de casă,
să petrecem timpul cu florile
în timp ce tu îmi povestești istorisiri din copilăria ta.
Știi că noi trăim în New York din 2015.
Dar viața s-a schimbat mult pe parcursul anului trecut.
La început, New York era despre muzee
parcuri,
școală și prieteni.
Acum este o rețea
care mă conectează cu alți oameni
care organizează salvarea planetei.
Știi cum a început pentru mine?
A fost tata și înțelepciunea lui.
Tot ce l-ai învățat, a învățat și pe alții.
Toate cuvintele sale despre responsabilitatea pe care o avem ca oameni
să trăim în echilibru cu natura,
mi-au fost transmise și mie.
Am observat deconectarea universală de planetă și mi-am amintit
ce mi-ai spus odată:
„Lasă totul mai bine decât ai găsit”.
Știu că vorbeai despre vase,
dar asta se aplică și în cazul planetei.
Nu știam ce să fac la început.
Lumea este atât de mare
și are atâtea obiceiuri proaste.
Nu știam cum cineva de 15 ani ar putea să schimbe ceva,
dar a trebuit să încerc.
Pentru a pune în practică filosofia,
m-am alăturat clubului de mediu de la liceul meu.
Dar am observat că colegii mei vorbeau despre reciclare
și vizionau filme despre ocean.
Era o viziune a ecologismului
orientată către un mod ineficient de activism climatic,
una care dă vina pe consumator pentru criza climatică
și ne învață că temperaturile cresc
pentru că am uitat să aducem cu noi o sacoșă reutilizabilă la magazin.
M-ai învățat că grija de Mama Pământ
este despre fiecare decizie pe care o luăm la nivel colectiv.
Mă bucur să îți spun, Abuelita,
că am schimbat mentalitatea acelui club.
În loc să vorbim despre reciclare,
am început să le scriem politicienilor noștri
să interzică cu totul plasticul moale.
Și apoi, s-a întâmplat ceva neașteptat:
am început să facem greve la școală.
Știu că probabil ai văzut la știri,
și poate că nu mai este atât de neobișnuit.
Dar la acea vreme, a fost ceva foarte important, Abuelita.
Imaginează-ți că nu am mers la școală
pentru că vrem ca oamenii să salveze lumea.
(Video) Mulțime: O schimbare e posibilă! Suntem de neoprit!
Xiye Bastida: Pentru prima greva climatică globală,
care a fost condusă de Greta Thunberg,
am convins 600 de colegi de clasă să iasă în stradă cu mine.
Greta Thunberg este o adolescentă care a început să lupte pentru climă.
Îndrăzneala ei m-a inspirat,
și am fost șocată când am realizat
că tineretul ar putea schimba opinia publică despre problemele sociale.
Mișcarea a explodat.
(Video) Mulțime: Închide-l!
XB: Și am devenit unul dintre principalii organizatori
din New York, din SUA și din lume.
(Video) XB: Ce vrem? Mulțime: Justiție climatică!
XB: Când o dorim? Mulțime: Acum!
XB: Am început să vorbesc despre justiția climatică și drepturi indigene
și cooperarea între generații.
Totuși, acesta a fost doar începutul.
Cea mai grea săptămână din viața mea
va fi pentru totdeauna săptămâna din 20 septembrie 2019.
Eu și prietenii mei avem 300.000 de oameni în grevă pentru climă în New York.
Mi-aș dori să fi putut fi și tu acolo.
Am mers pe Wall Street, cerând justiție climatică.
(Video) Mulțime: Gata cu cărbunele, gata cu petrolul!
XB: În aceeași lună, am mers la Summitul Climatic al ONU.
Am vorbit de la tribună cu Al Gore.
I-am cunoscut pe Jay Inslee, Naomi Klein Bill McKibben
și pe președintele Națiunilor Unite.
A fost cea mai uimitoare săptămână din viața mea,
pentru că toată lumea pe care o știam s-a reunit,
toți profesorii mei, toți colegii mei...
Și chiar și unele dintre magazinele mele preferate au închis pentru această cauză.
Dacă m-ai fi întrebat de ce am făcut toate acestea,
singurul meu răspuns ar fi:
„Cum să nu o fac?"
A trecut un an de când a început totul pentru mine,
și devine puțin obositor uneori.
Dar un lucru învățat de la tine e rezistența.
Îmi amintesc că ai mers în Mexico în fiecare zi timp de 30 de ani
pentru a obține bani pentru familie.
Și știu că Abuelito (n.t. bunicul) a protestat 20 de ani
pentru a proteja pământul sacru de marile companii care voiau să îl ia.
Un an este nimic
comparativ cu luptele prin care a trecut familia noastră.
Și dacă luptele noastre au făcut lumea un loc mai bun,
ne vor face și oameni mai buni.
Au fost unele greutăți, Abuelita.
În lume,
oamenii se așteaptă ca noi, copiii, să știm totul,
sau cel puțin așa vor.
Ei pun întrebări și eu dau răspunsuri,
de parcă aș ști cu adevărat cum funcționează lumea.
Ei vor speranță, și noi o dăm.
Am organizat, am scris, am vorbit și citit despre climă și politici
aproape în fiecare zi din ultimul an.
Și sunt puțin îngrijorată
că nu voi putea să fac destul, Abuelita.
Pentru mine, având 18 ani și încercând să salvez lumea
înseamnă să fiu activist pentru climă.
Înainte, poate însemna să studiez pentru a fi doctor
sau politician sau cercetător.
Dar nu pot să aștept să cresc și să îmbrățișez una dintre aceste profesii.
Planeta suferă
și nu mai avem luxul timpului.
Salvarea lumii ca adolescent înseamnă să te pricepi la cuvinte,
să înțelegi știința din spatele crizei climatice,
să aduci o perspectivă unică ca problema să iasă în evidență
și să uiți de aproape orice altceva.
Dar uneori vreau să-mi pese din nou despre alte lucruri.
Vreau să pot cânta, dansa și să fac gimnastică.
Simt cu adevărat că dacă toți am avea grijă de Pământ
făcându-ne un obicei din asta,
ca o normă culturală,
niciunul dintre noi nu ar trebui să fie activist climatic.
Când afacerile vor devin durabile,
când rețeaua electrică va funcționa cu energie regenerabilă,
când programa școlară ne va învăța
că îngrijirea Pământului face parte din umanitatea noastră,
poate voi putea face iar gimnastică.
Nu crezi, Abuelita?
Putem face asta.
Tot ce încerc să fac cu munca mea
e să ofer și altora această mentalitate optimistă.
Dar a fost puțin greu.
Există lăcomie,
există orgoliu,
bani
și materialism.
Oamenii mă ajută să le vorbesc,
dar nu îmi permit să îi învăț.
Vreau să aibă încredere să facă întotdeauna tot ce pot.
Vreau să aibă îndrăzneala și curajul
să iubească lumea,
la fel cum m-ai învățat.
Am scris această scrisoare pentru a-ți mulțumi.
Mulțumesc că m-ai invitat să iubesc lumea
din momentul în care m-am născut.
Mulțumesc că râzi din orice.
Îți mulțumesc ca mă înveți
că speranța și optimismul sunt cele mai puternice instrumente pe care le avem
pentru a aborda orice problemă.
Fac această muncă pentru că mi-ai arătat
că rezistența, dragostea și cunoașterea
sunt suficiente pentru a face diferența.
Vreau să mă întorc în Mexic și să te vizitez.
Vreau să îți arăt pozele lucrurilor pe care le-am făcut.
Vreau să îți arăt legislația climatică
pe care am reușit să o adoptăm.
Vreau să miros florile
și să lupt pentru justiția climatică alături de tine.
Te quiero mucho!
Te iubesc!
Xiye.
[Te quiero mucho. Xiye.]