Drága Nagyikám!
Tudom, hogy rég voltam otthon.
Te ott vagy Mexikóban, a bájos kis házunkban,
én pedig itt az Egyesült Államokban
harcolok a jövőnkért.
Valószínűleg öntözöd a rózsákat,
gondozod a barackokat,
és figyelsz arra is, hogy a teknőseid jóllakjanak.
Ez az egyik dolog, amit leginkább hiányolok otthonról:
ott lenni a virágok közt,
miközben a gyerekkorodról mesélsz.
Ahogy te is tudod, 2015 óta élünk New Yorkban.
De az élet teljesen megváltozott az elmúlt egy évben.
Először New York a múzeumokról szólt
és a parkokról,
az iskoláról és a barátokról.
Most hálóként szolgál,
ami összeköt engem más emberekkel,
akik azért küzdenek, hogy megmentsék a bolygót.
Tudod, hogy kezdődött ez számomra?
Apu volt és a bölcsessége.
Mindent, amit tanítottál neki, továbbadott a világnak.
Rám is rám ragadt minden szava:
emberként felelősek vagyunk azért,
hogy egyensúlyban éljünk a természettel.
Észrevettem az egyetemes szakadékot köztünk és a bolygónk között,
és emlékeztem, hogy mit mondtál nekem egyszer:
"Hagyj mindent jobb állapotban, mint ahogy megtaláltad."
Tudom, hogy az edényekről beszéltél,
de persze ez igaz a bolygónkra is.
Először nem tudtam, mit csináljak.
A világ olyan nagy,
és olyan sok rossz szokása van.
Nem tudtam, hogy egy 15 éves hogyan változtathatna meg akármit,
de meg kellett próbálnom.
Hogy ezt a gyakorlatban is megvalósíthassam,
csatlakoztam az iskolai környezetvédelmi klubhoz.
De észrevettem, hogy az osztálytársaim az újrahasznosításról beszélnek,
és filmeket néznek az óceánról.
Olyan környezetvédelmi szemlélet volt ez,
ami a klímaaktivizmus hatástalan módját emelte ki:
azt, ami a fogyasztót hibáztatja a klímaválság miatt,
és arról prédikál, hogy azért emelkedik a hőmérséklet,
mert elfelejtettünk újrafelhasználható táskát hozni a boltba.
Megtanítottál arra, hogy ahhoz, hogy törődjünk az Anyafölddel,
minden döntés fontos, amit együtt hozunk.
Örömmel mondhatom, Nagyikám,
hogy mindenki gondolkodásmódját megváltoztattam a klubban.
Ahelyett, hogy az újrahasznosításról beszélnénk,
leveleket kezdtünk írni a politikusainknak,
hogy tiltsák be végleg az egyszer használatos műanyagokat.
Aztán történt valami, amire nem számítottunk:
sztrájkoltunk az iskolatársaimmal.
Tudom, hogy valószínűleg láttad a hírekben,
és talán ez már nem is olyan különleges.
De akkoriban óriási dolognak számított, Nagyikám.
Képzeld el: a gyerekek azért nem mennek iskolába, hogy megmentsék a világot.
(Video) Tömeg: Egy új világért! Megállíthatatlanok vagyunk!
Xiye Bastida: Az első globális sztrájkon,
amelyet Greta Thunberg hívott össze,
600 iskolatársammal együtt vonultunk.
Greta Thunberg volt az első tinédzser, aki a klímáért sztrájkolt.
A bátorsága inspirált,
és megdöbbenten ébredtem rá, hogy a fiatalok
megváltoztathatják a társadalmi témákról alkotott közvéleményt.
A mozgalom kirobbant.
(Videó) Tömeg: Állítsátok le!
XB: És így lettem az egyik főszervező
New Yorkért, az Egyesült Államokért és a világért.
(Video) XB: Mit akarunk? Tömeg: Klímavédelmet!
XB: Mikor akarjuk? Tömeg: Most!
XB: Elkezdtem felszólalni a klímavédelemért,
a bennszülöttek jogaiért és a generációk közötti együttműködésért.
És ez csak a kezdet volt.
Életem legmozgalmasabb hete mindörökké
2019. szeptember 20-i hete marad.
A barátaim és én 300 000 emberrel sztrájkoltunk a klímáért New Yorkban.
Bárcsak te is ott lehettél volna!
Végigsétáltunk a Wall Streeten klímavédelmet követelve.
(Videó) Tömeg: Se olaj, se szén, a szén maradjon a földben!
XB: Ebben a hónapban elmentem az Egyesült Nemzetek klímatalálkozójára.
Egy színpadon beszéltem Al Gore-ral.
Megismertem Jay Inslee-t, Naomi Kleint, Bill McKibbent
és az Egyesült Nemzetek elnökét.
Életem legcsodálatosabb hete volt,
mert mindenki, akit ismerek egybegyűlt:
a tanáraim, az osztálytársaim –
még a kedvenc üzleteim némelyike is bezárt tüntetésként.
Ha megkérdezted volna, miért tettem mindezt,
a válaszom csak az lenne:
Mi mást tehetnék?
Egy év telt el, mióta mindez elkezdődött,
és néha fárasztó tud lenni.
De ha bármit is megtanultam tőled, az a kitartás.
Emlékszem, hogy 30 éven keresztül minden nap felmentél Mexikóvárosba,
hogy legyen elég pénze a családnak.
És tudom, hogy nagypapa 20 éve azon dolgozik,
hogy megvédje a szent földet a nagy cégektől, akik el akarják venni.
Egy év semmiség ahhoz képest,
amin a családunk keresztülment.
És ha a mi küzdelmünk jobb hellyé varázsolja a világot,
akkor mi is jobb emberek leszünk.
Voltak megpróbáltatások, Nagyikám.
Kint a nagyvilágban,
az emberek elvárják, hogy mi, gyerekek mindent tudjunk.
Vagy legalábbis ezt szeretnék.
Ők kérdeznek, én válaszolok,
mintha tényleg érteném a világot.
Reményt akarnak, és mi megadjuk.
Szerveztem, írtam, beszéltem és olvastam a klímáról és a politikáról,
szinte minden nap az elmúlt év során.
És egy kicsit aggódom,
hogy nem leszek képes eleget tenni, Nagyikám.
Számomra 18 évesnek lenni
és a világ megmentésén dolgozni azt jelenti, hogy klímaaktivista vagyok.
Régen ezért az ember inkább orvosnak tanult,
vagy politikusnak, vagy kutatónak.
De nem várhatok arra, hogy felnőjek, és ezek valamelyike legyek.
A bolygó szenved,
és nincs több vesztegetni való időnk.
A világ megmentése kamaszként azt jelenti, hogy jól tudunk beszélni,
hogy megértjük a klímaválság tudományos hátterét,
egyedi rálátással tekintünk a problémára,
és félreteszünk majdnem minden mást.
De néha szeretnék újra más dolgokkal is foglalkozni.
Szeretnék énekelni, táncolni és tornázni.
Úgy gondolom, ha mindenki odafigyelne a Földre,
és ez a mindennapjaink,
a kultúránk része lenne,
senkinek nem kellene főállású aktivistának lennie.
Ha a vállalkozások fenntarthatóak lesznek,
ha az áramszolgáltatók megújuló energiát használnak,
ha az iskola arra tanít minket,
hogy a Föld gondozása az emberiség feladata,
talán tornázhatok újra.
Nem gondolod, Nagyika?
Meg tudjuk csinálni.
Az egyetlen, amit el akarok érni az,
hogy az emberek optimistábban lássák a dolgokat.
De ez nem könnyű.
Kapzsiság van,
büszkeség,
pénz
és anyagiasság.
Az emberekhez beszélni nagyon könnyű,
de nagyon nehéz megtanítani őket bármire is.
Azt akarom, hogy bízzanak magukban, hogy mindig a legtöbbet nyújthassák.
Szeretném, ha lenne szívük és bátorságuk,
hogy szeressék a világot –
pont, ahogy te tanítottad nekem.
Ezt a levelet köszönetül írom.
Köszönöm, hogy születésem pillanatától kezdve arra biztattál,
hogy szeressem a világot.
Köszönöm, hogy mindenen nevettél,
köszönöm, hogy megtanítottál,
hogy a remény és az optimizmus a leghatékonyabb fegyverek
bármilyen probléma legyőzésére.
Azért csinálom mindezt, mert te megmutattad nekem,
hogy a kitartás, szeretet és tudás
elegendőek a változáshoz.
Vissza akarok menni Mexikóba, hogy meglátogathassalak.
Szeretném megmutatni a képeket mindenről, amit eddig tettem.
Szeretném megmutatni a klímatörvényt,
amit sikerült érvénybe léptetnünk.
Szeretném beszívni a virágok illatát,
és veled együtt harcolni a klímavédelemért.
(Spanyol) Nagyon szeretlek.
Szeretlek.
Xyie.
(Spanyol) [Nagyon szeretlek. Xyie.]