Kære Abuelita,
Jeg ved at jeg ikke har været hjemme i et stykke tid.
Du er i vores dejlige hjem i Mexico,
og jeg er her i USA,
og kæmper for vores fremtid.
Du vander formentlig roserne,
tager dig af fersknerne
og sikrer dig at skilpadderne er fodret.
Det er en af de ting jeg savner mest ved vores hjem --
at bruge tid med blomsterne
mens du fortæller mig historier om din barndom.
Som du ved, har vi boet i New York City siden 2015.
Men livet har fuldstændig ændret sig over det sidste år.
Først handlede New York om museer
og parker
og skolen og venner.
Nu er det et net
som forbinder mig med alle andre mennesker
som organiserer sig for at redde planeten.
Ved du hvordan det begyndte for mig?
Det var far og hans visdom.
Alt du havde lært ham, gik han ud og lærte verden.
Alle hans ord om det ansvar vi har som mennesker
til at leve i balance med naturen
blev nedarvet til mig.
Jeg bemærkede den universelle frakobling til vores planet
og det minded mig om hvad du engang fortalte mig:
"Efterlad alt du finder bedre end du fandt det."
Jeg vidste at du mente opvasken,
men selvfølgelig kan det også gælde planeten.
Jeg vidste ikke først hvad jeg skulle gøre.
Verden er så stor,
og den har så mange dårlige vaner.
Jeg vidste ikke hvordan en 15 årig kunne ændre noget,
men jeg blev nødt til at prøve.
For at afprøve denne filosofi,
meldte jeg mig ind i min skole's miljø klub.
Men, jeg opdagede at min klassekammerater snakkede om genbrug
og så film om havet.
Det var et syn på miløjisme
som tog hensyn til en ineffketiv retning af klima aktivisme,
en som bebrejder forbrugeren for klima krisen
og prædiker at temperaturen stiger
fordi vi glemte at medbringe en genbrugelig pose til butikken.
Du lærte mig at tage mig af Moder Jord
handler om alle beslutningerne vi træffer som et kollektiv.
Jeg er glad for at fortælle dig, Abuelita,
at jeg ændrede alle's meninger i den klub.
I stedet for at tale om genbrug,
begyndte vi at skrive breve til vores politikere
om at forbyde al blød plast.
Og så, det uventede skete:
Vi begyndte at strejke fra skolen.
Jeg ved du nok har set det i nyhederne,
og måske er det ikke specielt mere.
Men på det tidspunkt var det en stor ting, Abuelita.
Forstil dig at børn ikke går i skole fordi vi vil have folk til at redde verden.
(Video) Folk: En anden verden er mulig! Vi er ustoppelige!
Xiye Bastida: Til den første globale klima strejke,
som var arrangeret af Greta Thunberg,
fik jeg 600 af mine klassekammerater til at gå med mig.
Greta Thunberg er en teenager som først begyndte at strejke for klimaet.
Hendes mod inspirerede mig,
og jeg var chokeret over realiseringen
at ungdommen kunne vende offentlig meninger om sociale problemer.
Bevægelsen eksploderede.
(Video) Folk: Luk det ned!
XB: Og jeg blev en af hoved arrangørerne
for New York, USA og verden.
(Video) XB: Hvad vil vi ha'? Folk: Klima retfærdighed!
XB: Hvornår vil vi ha' det? Folk: Nu!
XB: Jeg begyndte at tale om klima retfærdighed og indfødte's rettigheder
og generationssamarbejde.
Det var dog kun begyndelsen.
Den travleste uge i mit liv
vil for altid være ugen af den 20. September 2019.
Nogle venner og jeg fik 300.000 mennesker til at strejke for klimaet i New York.
Jeg ville ønkse du kunne have været der.
Vi gik gennem Wall Street og krævede klima retfærdighed.
(Video) Folk: Ikke mere kul, ikke mere olie, hold kulstoffet i jorden!
XB: Den samme måned, tog jeg til FN's Klima Topmøde.
Jeg talte på et panel med Al Gore.
Jeg mødte Jay Inslee og Naomi Klein og Bill McKibben
og præsidenten for FN.
Det var den mest fantastiske uge i mit liv,
fordi alle jeg kendte kom sammen --
alle mine lærerer, alle mine klassekammerater ...
Og selv nogle af mine yndlings butikker lukkede ned for klimastrejken.
Hvis du havde spurgt mig hvorfor jeg gjorde alt dette,
mit eneste svar ville være,
"Hvordan kunne jeg ikke?"
Det er et år siden det hele startede for mig,
og det er lidt trættende til tider.
Men hvis der er en ting du har lært mig, er det vedholdenhed.
Jeg kan huske at du tog til Mexico City hver dag i 30 år
for at få penge til familien.
Og jeg var at Abuelita har taget ud i 20 år
for at beskytte land fra store selskaber som vil tage det.
Et år er ingenting
sammenlignet med det kampe vores familie har været igennem.
Og hvis vores kampe gør verden til et bedre sted,
vil de gøre os til bedre mennesker.
Der har været nogle modgange, Abuelita.
Ude i verden,
forventer folk at os børn ved alt,
eller ihvertfald ønsker de det.
De stiller spørgsmål og jeg svarer,
som hvis jeg virkelig vidste hvordan verden fungerede.
De vil have håb, og vi giver det.
Jeg har arrangeret, skrevet, talt og læst om klima og politik
næsten hver dag i det sidste år.
Og jeg er bare lidt bekymret om
jeg ikke vil kunne gøre nok, Abuelita.
For mig, at være 18 år og prøve at redde verden
er at være en klimaaktivist.
Før, betød det måske at læse til doktor
eller politiker eller forsker.
Men jeg kan ikke vente på at vokse op og blive en af de ting.
Planeten lider,
og vi har ikke tidens luksus mere.
At redde verden som teenager betyder at være god med ord,
forstå videnskaben bag klima krisen,
bringe et unikt perspektiv ind i problemet for at skille sig ud
og glemme om næsten alt andet.
Men engang imellem, vil jeg gerne tænke over andre ting igen.
Jeg vil gerne synge og danse og lave gymnastik.
Jeg føler virkelig at hvis vi alle tog os af Jorden
som en skik,
som en kultur,
ville ingen af os behøve at være fuldtids klimaaktivister.
Når forretninger bliver bæredygtige,
når elnettet løber på vedvarende energi,
når skolens læseplan lærer os
at tage os af Jorden er en del af vores medmenneskelighed,
kan jeg måske gå til gymnastik igen.
Tror du ikke, Abuelita?
Vi kan gøre det her.
Alt jeg prøver at opnå med mit arbejde
er at give en optimistisk tankegang til andre mennesker.
Men det er en smule hårdt.
Der er grådighed,
der er stolthed,
der er penge,
og der er materialisme.
Folk gør det så nemt for mig at tale med dem,
men de gør det så svært for mig at lære dem det.
Jeg vil give dem selvtilliden til altid at gøre deres bedste.
Jeg vil give dem glæden og modet
til at elske verdenen,
ligesom du har lært mig.
Jeg skrev dette brev for at takke dig.
Tak for at du inviterede mig til at elske verden
siden det øjeblik jeg var født.
Tak for at grine af alting.
Tak for at lære mig
at håb og optimisme er de mest kraftfulde våben vi har
til at håndtere alle problemer.
Jeg gør dette arbejde fordi du viste mig
at vedholdenhed, kærlighed og viden
er nok til at gøre en forskel.
Jeg vil gerne tilbage til Mexico og besøge dig.
Jeg vil gerne vise dig billederne af de ting jeg har gjort.
Jeg vil gerne vise dig den klima lovgivning
vi har fået godkendt.
Jeg vil gerne dufte til blomsterne
og kæmpe for klima retfærdighed ved din side.
Jeg elsker dig så meget.
Jeg elsker dig.
Xiye.
[Jeg elsker dig så meget. Xiye]