Što radiš na ovoj pozornici
pred svim ovim ljudima?
(Smijeh)
Bježi!
(Smijeh)
Bježi odmah!
To govori moja tjeskoba.
Čak i kada je sve u redu,
ponekad me uhvati jako loš osjećaj,
kao da opasnost vreba iza ugla.
Prije nekoliko godina
rekli su mi da patim od tjeskobe
i depresije,
dva stanja koja često idu zajedno.
Prije to nikome ne bih rekla,
pogotovo ne pred grupom ljudi.
Kao Afroamerikanka,
morala sam se jako potruditi da nešto postignem.
Kao i mnogi drugi u mojoj zajednici,
mislila sam da je depresija slabost,
karakterna mana.
Ali nisam bila slaba,
bila sam veoma uspješna.
Magistrirala sam medijskih znanosti
i imala sam niz veoma važnih poslova na filmu i televiziji.
Čak sam osvojila i dvije Emmy nagrade za svoj rad.
Naravno, bila sam potpuno iscrpljena,
izgubila sam interes za ono što me prije zabavljalo,
jedva išta jela,
mučila se s nesanicom
i osjećala se samo i istrošeno.
No depresivno?
Ne, nikako.
Prošli su tjedni prije nego što sam priznala,
ali liječnik je bio u pravu:
patila sam od depresije.
Svejedno nisam nikome rekla ništa o tome.
Bilo me previše sram.
Mislila sam da nemam pravo biti u depresiji.
Imala sam dobar život,
predivnu obitelj i uspješnu karijeru.
A kada sam razmišljala o grozotama
koje su prošli moji preci u ovoj državi,
kako bi meni bilo bolje,
osjećala sam još veći sram.
Oni su svojim postignućima utrli put za mene.
Kako sam ih mogla izdati?
Podigla bih glavu,
nabacila osmijeh
i ne bih rekla nikome.
Četvrtog srpnja 2013.
moj svijet se srušio.
Tog dana nazvala me majka i rekla
da se moj 22-godišnji nećak, Paul, ubio,
nakon godina borbe protiv depresije i tjeskobe.
Riječima se ne može opisati kako sam se osjećala.
Bili smo jako bliski,
ali nisam imala pojma da je toliko patio.
Nikada nismo razgovarali o svojim problemima.
Šutjeli smo zbog srama i stigme.
Inače se izravno suočavam s problemima,
pa sam iduće dvije godine provela istražujući depresiju i tjeskobu,
a ono što sam otkrila veoma me iznenadilo.
Svjetska zdravstvena organizacija kaže
da je depresija glavni uzrok bolesti i invaliditeta
u svijetu.
Iako pravi uzrok depresije još nije jasan,
istraživanja kažu da se većina mentalnih poremećaja,
barem djelomično,
razvije zbog kemijske neravnoteže u mozgu,
i/ili zbog genetske predispozicije.
Znači, ne možete se toga samo tako riješiti.
Afroamerikanci
zbog rasizma ili socioekonomske nejednakosti
imaju 20% veće šanse da obole od mentalnog poremećaja,
no, u usporedbi s bijelcima,
samo pola njih će zatražiti liječničku pomoć.
Jedan od razloga je stigma,
jer 63% Afroamerikanaca smatra depresiju slabošću.
Nažalost, stopa samoubojstva afroameričke djece
udvostručila se u posljednjih 20 godina.
Evo i dobrih vijesti:
70% ljudi koji se bore s depresijom osjećat će se bolje
uz terapiju, liječenje i lijekove.
Znajući ovu informaciju,
nešto sam odlučila:
više neću šutjeti.
Uz podršku svoje obitelji,
podijelit ću našu priču
nadajući se da će potaknuti raspravu na državnoj razini.
Prijateljica Kelly Pierre-Louis jednom je rekla,
"Naša snaga nas ubija."
U pravu je.
Moramo se ostaviti onih starih priča
o snažnim Afroamerikankama
i super-muževnim Afroamerikancima
koji se, bez obzira koliko puta pali,
uvijek dižu i nastavljaju dalje.
Osjećaji nisu znak slabosti.
Osjećaji znače da smo ljudi.
Kada niječemo svoju ljudskost,
postajemo prazni iznutra
i tražimo načine da lijekovima sami popunimo tu prazninu.
Moja droga bila je uspješnost.
Sada dijelim svoju priču s drugima
i molim ostale da podijele svoju.
Mislim da je to potrebno
kako bi se pomoglo onima koji pate u tišini
te da znaju da nisu sami
i da im uz pravu pomoć
može biti bolje.
Još uvijek imam problema,
naročito s tjeskobom,
ali uspijevam je kontrolirati
uz tuđu pomoć, yogu i relativno zdravu prehranu.
(Smijeh)
Ako osjetim da gubim kontrolu,
dogovorim sastanak sa svojim terapeutom,
dinamičnom Afroamerikankom Dawn Armstrong,
koja ima odličan smisao za humor
i prisnost uz koju se osjećam ugodno.
Uvijek ću žaliti
što nisam mogla pomoći svom nećaku.
Ali iskreno se nadam
da onime što sam naučila mogu pomoći drugima.
Život je lijep.
Nekad je zbrkan
i uvijek je nepredvidljiv.
Ali, sve će biti u redu
ako imate nešto da vas vodi i podržava.
Nadam se da ćete i vi zatražiti pomoć
ako vam postane preteško.
Hvala vam.
(Pljesak)